Справа № 373/2229/25
Провадження № 2/373/132/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року        м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області у складі головуючої судді Хасанової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:

ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в особі представника Усенка М.І. звернулось до суду з вказаним позовом про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за договором про споживчий кредит № 4466982 від 09.06.2021 у загальному розмірі 71850,00 грн. Також просить стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 4466982, відповідно до якого відповідачці надано в кредит кошти в сумі 15000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені договором.
Первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачці кредит шляхом перерахування коштів, тоді як відповідачка порушила умови договору та не повернула кредитні кошти в передбачений договором строк.
29.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 76-МЛ, за яким ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 4466982 від 09.06.2021 до ОСОБА_1 відповідно до реєстру боржників. Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 4466982 від 09.06.2021 був виконаний первісним кредитором ТОВ «Мілоан».
Станом на дату подання позовної заяви заборгованість становить 71850,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 15000,00 грн; заборгованість за відсотками - 54000,00 грн; заборгованість за комісією - 2850,00 грн.
Ухвалою суду від 04.08.2025 справу прийнято до провадження та постановлено проводити її розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.
01.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява адвоката Дончака Д.М. про участь у справі в якості представника відповідача з доданими доказами на підтвердження його повноважень.
01.09.2025 до суду за допомогою підсистеми «Електронний суд» від представника відповідача Дончака Д.М. надійшла заява про надання йому доступу до даної справи, переведеної в електронний вигляд.
03.09.2025 до суду від представника відповідача Дончака Д.М. за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшов відзив на позов, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Таку позицію мотивує тим, що підставою виникнення даних правовідносин є кредитний договір № 4466982 від 09.06.2021. Оскільки даний договір та додатки до нього були подані до суду без підпису позичальника (відповідача в даній справі), то він не може вважатися укладеним. Також вважає неправомірними дії позивача щодо нарахування відсотків за договором після закінчення строку кредитування. Стосовно нарахування первісним кредитором комісії за надання кредиту, то вважає, що ТОВ «МІЛОАН» допустило порушення законодавства, здійснивши таке нарахування, оскільки дані послуги повинні надаватися кредитором безкоштовно. Зазначає про завищений розмір витрат на професійну правничу допомогу. Вважає, що їх розмір повинен бути співмірним з обсягом та складністю наданих послуг та дорівнювати 3000,00 грн. Крім того, просить стягнути із позивача на користь відповідача судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 7000,00 грн.
16.09.2025 від представника відповідача Дончака Д.М. за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшла заява про долучення доказів, зокрема платіжної інструкції про перерахування відповідачем коштів в рахунок оплати витрат на професійну правничу допомогу.
19.09.2025 до суду підсистемою «Електронний суд» від представника позивача Усенка М.І. надійшла відповідь на відзив, в якій він просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідь на відзив мотивує тим, що кредитний договір № 4466982 від 09.06.2021 був підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, що свідчило про її обізнаність з істотними умовами договору та їх прийняття. З метою укладення договору ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 вчинили дії, передбачені ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Зазначає, що кредитний договір № 4466982 від 09.06.2021 був укладений в електронній формі з дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію». Вважає, що додані до позову докази були подані з дотриманням вимог ЦПК України, тому твердження представника відповідача про порушення порядку та форми їх подання не відповідає матеріалам справи. Порядок та розмір нарахування відсотків відповідає істотним умовам кредитного договору № 4466982 від 09.06.2021, що погоджені його сторонами. Відповідачка, продовжуючи користуватися кредитними коштами після закінчення строку кредитування, ініціювала продовження такого строку та можливість нарахування відсотків напротязі 60 днів. Зауважує, що позивачем після набуття права вимоги за кредитним договором, будь-яких нарахувань здійснено не було. Нарахування одноразової комісії за надання кредиту в розмірі 19,00 % від суми кредиту відповідає умовам вищезазначеного кредитного договору та положенням Закону України «Про споживче кредитування». Умова договору щодо нарахування такої комісії недійсною визнана не була.
26.09.2025 підсистемою «Електронний суд» від представника відповідачки Дончака Д.М. надійшло заперечення на відповідь на відзив.. В запереченні посилається на те, що кредитний договір № 4466982 від 09.06.2021 не був підписаний ОСОБА_1 . Довідка ТОВ «МІЛОАН» про ідентифікацію ОСОБА_1 не може вважатися безспірним доказом ідентифікації відповідачки. Вважає неправомірним нарахування первісним кредитором відсотків після закінчення строку кредитування. Неповернення позики у визначений договором строк свідчить про неналежне виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, а не про продовження строку кредитування. Зазначає, що сторонами кредитного договору не було підписано будь-яких додаткових угод щодо пролонгації дії кредитного договору. Також відповідачкою не здійснювалося сплати частини заборгованості за договором для ініціювання його пролонгації. Вказує на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження факту перерахування кредитних коштів на рахунок відкритий на ім`я відповідачки. Вважає, що подане представником позивача платіжне доручення не може бути доказом перерахування коштів за кредитним договором, оскільки виготовлене первісним кредитором, а не банківською установою. Подане платіжне доручення від 05.06.2019 було сформоване з порушенням вимог, встановлених НБУ щодо їх змісту.
Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.
За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Статтями 76-79 ЦПК України врегульовано, що доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.
Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 09.06.2021 ОСОБА_1 , шляхом реєстрації через особистий електронний кабінет, що створений в ІТС на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан», подала анкету-заяву на кредит № 4466982, в якій містяться: відомості про особу позичальника, сума кредиту 15000,00 грн, строк на який надається кредит - 30 днів; дата повернення кредиту: 09.07.2021; загальна сума до повернення (сукупна вартість кредиту) - 26850,00 грн, до якої включено: 15000,00 грн - сума кредиту; 2850,00 грн - комісія за надання кредиту, що нараховується одноразово за ставкою 19,00 % від суми кредиту за договором; 9000,00 грн - проценти за ставкою 2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
В анкеті-заяві наявна таблиця, яка відображає процес оформлення та розгляду заяви позичальника № 4466982 в ІТС товариства. По заяві позичальника № 4466982 кредитодавцем прийнято рішення 09.06.2021 про погодження умов кредитування.
Згідно довідки ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з якою укладено договір про споживчий кредит № 4466982 від 09.06.2021 ідентифікована Товариством. Акцепт договору позичальником здійснено підписанням аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора F23597, який 09.06.2021 відправлено позичальнику на номер телефону НОМЕР_2 .
09.06.2021 12:33:55 був підписаний договір про споживчий кредит № 4466982 у формі електронного документу між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , текст якого направлений кредитодавцем в електронний кабінет позичальника.
Пунктами 6.1 ? 6.3 Договору визначено, що кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема через сайт товариства та/або мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору про його укладення. Приймаючи пропозицію товариства на укладення цього договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами договору (у т.ч. Правилами, паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
За змістом кредитного договору сторони погодили такі основні умови: сума кредиту 15000,00 грн (п. 1.2); строк надання кредиту 30 днів з 09.06.2021; термін повернення кредиту, сплати комісії та процентів в рекомендовану дату платежу: 09.07.2021 (п. 1.4); комісія за надання кредиту: 2850,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 % від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1); проценти за користування кредитом: 9000,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2); стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом: 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6).
Пунктом 1.7. Договору сторони погодили тип процентної ставки ? фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2, 2.3 цього договору, якими погоджено умови сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом, а також пролонгація строку кредитування.
Згідно з п. 2.4.1 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п.1.4. Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування.
Пунктом 3.2.6. Договору передбачено право кредитодавця відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу чи делегувати (доручати здійснення) свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб у будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника.
Додатком до договору є Графік платежів, згідно якого у день закінчення строку, на який надано кредит, 09.07.2021 позичальник повинен повернути кредит - 15000,00 грн, сплатити комісію за надання кредиту - 2850,00 грн та проценти - 9000,00 грн, а всього 26850,00 грн.
Аналогічні відомості містить Паспорт споживчого кредиту № 4466982.
За змістом п. 2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
До позову представником позивача додано копію платіжного доручення № 48352686 від 09.06.2021, в якому зазначено про перерахування 09.06.2021 на карту № НОМЕР_3 грошових коштів в розмірі 15000,00 грн., отримувач платежу - ОСОБА_1 , призначення платежу - кошти згідно договору № 4466982.
29.09.2021 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 76-МЛ, за умовами якого та відповідно до Витягу з Додатку до вказаного договору (Реєстру боржників) ТОВ «Мілоан» відступило за плату, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за договором № 4466982 від 09.06.2021 на загальну суму боргу 71850,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 15000,00 грн; заборгованість за процентами - 54000,00 грн; заборгованість за комісією - 2850,00 грн.
На підтвердження суми кредитної заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідачки, до позовної заяви долучено складений ТОВ «Мілоан» розрахунок заборгованості за договором № 4466982 стосовно ОСОБА_1 за період з 09.06.2021 по 07.09.2021.
До позову також додано копію претензії № 21372571/2126 від 13.06.2025, адресованої на ім`я ОСОБА_1 .
Між сторонами існує спір, що виник з договірних правовідносин, які регулюються нормами цивільного права про зобов`язання та договір, а також спеціальним Законом України «Про споживче кредитування».
Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини.
Згідно вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 1, ч. 2 ст. 631 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6, п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших, електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір (офертою) є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться.
За змістом ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції (акцептом), якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
За правилом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.
Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За правилом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
У постанові від 30.01.2018 у справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо ? безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
З наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі № 755/2284/16-ц.
Представником позивача долучено належні та допустимі докази, які підтверджують, що у відповідності до вимог закону, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до відповідачки. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
До позову представником позивача додано копію договору про споживчий кредит № 4466982, укладеного 09.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , яким визначено основні істотні умови характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, та інші умови кредитування.
Відповідно до п.2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
На підтвердження факту перерахування кредитних коштів представником позивача подано копію платіжного доручення № 48352686 від 09.06.2021, в якому зазначено про перерахування 09.06.2021 на карту № НОМЕР_3 грошових коштів в розмірі 15000,00 грн., отримувач платежу - ОСОБА_1 , призначення платежу - кошти згідно договору № 4466982.
На даному платіжному дорученні міститься підпис (без зазначення посади та прізвища відповідальної особи) та печатка ТОВ «Мілоан». Будь-яких позначок банківської установи чи електронного підпису відповідальної особи банку про проведення даної операції копія платіжного доручення не містить. Крім того, матеріали справи не містять доказів належності карти, зазначеної у вищезазначеному платіжному дорученні саме відповідачці.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Відповідно до п. 16.1. ст. 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який був чинним станом на 09.06.2021, до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.
Пунктами 17.1 та 17.2 ст. 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.
Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 (далі - Інструкція), безготівкові розрахунки - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.
Згідно з пунктом 10.1 Інструкції № 22 оперативне ведення клієнтом своїх рахунків у банку та обмін технологічною інформацією, визначеною в договорі між банком та клієнтом, клієнт може здійснювати за допомогою систем дистанційного обслуговування.
Дистанційне обслуговування рахунку клієнт може здійснювати за допомогою систем «клієнт - банк», «клієнт - Інтернет - банк», «телефонний банкінг», «платіжний застосунок» та інших систем дистанційного обслуговування.
Відповідно до 10.5 Інструкції № 22 під час здійснення розрахунків за допомогою систем «клієнт - банк», «клієнт - Інтернет - банк» тощо застосовуються електронні розрахункові документи. Якщо це передбачено договором між банком та клієнтом, то використання клієнтом системи не виключає можливе оброблення банком документів клієнта на паперових носіях.
Реквізити електронного розрахункового документа, що використовуються в системах «клієнт - банк», «клієнт - Інтернет - банк», визначаються договором між банком та клієнтом, але обов`язково цей документ має містити такі з них: дату і номер; найменування, код платника та номер його рахунку; найменування, код одержувача та номер його рахунку; суму цифрами; призначення платежу; електронний(і) підпис(и) відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України; інші реквізити, які під час формування електронного розрахункового документа системою електронних платежів розміщуються в полі «Допоміжні реквізити».
Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».
Платіжне доручення № 48352686 від 09.06.2021, оформлене ТОВ «Мілоан», без належного підтвердження факту проведення даної банківської операції та належності зазначеної в ній картки ОСОБА_1 , не може слугувати належним та допустимим доказом на підтвердження факту перерахування кредитних коштів в розмірі 15000,00 грн за договором про споживчий кредит № 4466982 від 09.06.2021. Будь-яких клопотань про витребування інших доказів на підтвердження даної обставини представником позивача подано не було.
Аналізуючи обставини даного спору та надані суду докази, суд доходить висновку, що представником позивача не надано доказів перерахування кредитних коштів та їх отримання відповідачкою, на підтвердження дотримання положень ст. 1046 ЦК України, відповідно до якої договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Будь-яких належних доказів на підтвердження безготівкових перерахувань коштів на платіжну банківську картку позичальника, як передбачено умовами кредитного договору, позивачем не надано.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.
Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за договором не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.
Вказані висновки ґрунтуються на правових позиціях викладених Верховним Судом у постановах від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18 та від 13.05.2020 у справі № 219/1704/17.
За вказаних обставин, а саме у зв`язку з недоведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів, а отже і обставин видачі кредитних коштів, з метою доведення виконання умов вищенаведеного договору, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З урахуванням наведеного в сукупності, у позовних вимогах слід відмовити.
Судовий збір у розмірі 2422,40 грн, сплачений позивачем при подачі позову до суду, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000, 00 грн в силу ст. 141 ЦПК України в разі відмови в позові, відшкодуванню не підлягає.
Стосовно заявленої представником відповідача ОСОБА_2 вимоги про стягнення із позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача Дончаком Д.М. подані наступні докази: копію договору про надання юридичних послуг № 1-30/08/25, укладеного 30.08.2025 між ОСОБА_1 та адвокатом Дончаком Д.М.; копію акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 30.08.2025, відповідно до якого адвокатом були надані послуги: надання усної консультації з вивчення документів (1 година) - 1000,00 грн, складання відзиву на позов у справі № 373/2229/25 (4 години) - 6000,00 грн; копію платіжної інструкції від 15.09.2025 про перерахування відповідачкою коштів в розмірі 7000,00 грн за надання правничої допомоги; копію ордеру серії АІ № 1982598 від 30.08.2025; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 11534/10, виданого 27.05.2024 на ім`я Дончака Д.М.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у рішенні в справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
На ці ж обставини та критерії посилається Верховний Суд у справі № 756/2114/17 від 13.02.2019, зменшивши розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26 червня 2019 року у справі №200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 21.05.2020 у справі №240/3888/19.
Враховуючи предмет позову, ціну позову, складність та обсяг самої справи (а саме те, що справа є малозначною, не потребує великого обсягу дослідження законодавчої бази, наявністю усталеної практики у даній категорії справ), співмірність складності справи із наданими адвокатом послуг, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідачки 4 000,00 грнвитрат на правову допомогу.
Зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотри тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», адреса місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус; код ЄДРПОУ 35234236;
відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя       В.В.Хасанова 

Як встановлено судом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» 26 вересня 2023 року сплачено на рахунок ОСОБА_2 7000,00 грн. за договором про надання правової допомоги №20230510/1 
представника переходу прав вимоги до відповідача, був укладений 14.06.2021, до укладення договору позики (22.