УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/1037/25 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В. 
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого Павицької Т.М.,
суддів Борисюк Р.М., Шевчук А.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №274/1037/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кузнєцова Д.В. у м. Житомирі, 
в с т а н о в и в :
У лютому 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з даним позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №759790 від 03.05.2023 в розмірі 38 654,00 грн. В обґрунтування позовних вимог товариство посилалося на те, що 03.05.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №759790, відповідно до умов якого, товариство надало відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. У подальшому, 01.02.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу №01022024, відповідно до умов якого, відбулося відступлення права вимоги до боржників ТОВ «Селфі Кредит», у тому числі за договором №759790 від 03.05.2023, що укладений із відповідачем. У порушення умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав, кредит у повному обсязі не погасив, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість в розмірі 38 654,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 5 500,00 грн, заборгованість за відсотками – 33 154,00 грн, яку позивач просив стягнути на свою користь, а також понесені судові витрати.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 листопада 2025 року позов задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №759790 від 03.05.2023 в сумі 38 654,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 8250,00 грн, з яких: 5500,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 2750,00 грн – заборгованість за відсотками. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частини перша та третя статті 509 ЦК України). Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно зі статтями 11, 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг" встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України "Про захист прав споживачів". Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим ст. 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини 1 цієї статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, що в результаті становить 33 154 грн, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50 відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 5500,00 грн.
15 січня 2026 року представник ТОВ «ФК «Кредит –Капітал» - Усенко М.І. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – Зачепіло З.Я. у якому просить рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06.11.2025 року залишити без змін. У відзиві зазначає, що аргументи, наведені відповідачем у апеляційній скарзі є такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором № 759790. Відповідачу надавалась інформація щодо умов договору, з якою він ознайомився та підтвердив підписом факт ознайомлення із кредитним договором. Підписуючи даний договір, відповідач погодився, що він до його підписання ознайомився з усіма умовами, на яких банк здійснює кредитування, а також свідомо обрав умови, викладенні у кредитному договорі. Відтак, твердження про незнання та непоінформованість відповідача щодо укладення та умов договору є безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання. Наявність підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. ОСОБА_1 свідомо уклав даний договір, маючи можливість розрахувати доцільність взяття на себе такого зобов`язання та оцінити усі ризики у зв`язку з його прийняттям. Кредитодавцем у свою чергу чітко виконані усі умови договорів, у тому числі щодо нарахування процентів за кредитним договором № 759790. За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. ОСОБА_1 ознайомившись та підписавши кредитний договір, свідомо прийняв на себе зобов`язання сплатити отримані кошти згідно умов кредитного договору. Таким чином, ОСОБА_1 мав можливість проаналізувати умови кредитування та всі платежі, у тому числі в частині нарахування відсотків згідно кредитного договору. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлено судом, що 03 травня 2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір №759790 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» в електронній формі, у передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» порядку.
Договір підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором Р278 - 03.05.2023 року. 
Відповідно до п. 1.2 договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Згідно з пунктом 1.3 сума кредиту (загальний розмір) складає 5 500,00 грн. 
Строк кредиту 360 днів (п. 1.4 договору). Тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти в наступному розмірі та порядку. Стандартна процентна ставка становить 2,2% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору (п.1.5.1 договору).
Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
З листа АТ «Універсал Банк» від 21.10.2025 слідує, що на ім`я ОСОБА_1 була емітована банківська картка НОМЕР_2 , на яку 03.05.2023 надійшов платіж в сумі 5 500,00 грн, який був зарахований на відповідний рахунок, що відкритий для належного обслуговування вищевказаної картки. Зарахування платежу в сумі 5 500,00 грн - 03.05.2023 року на карту № НОМЕР_1 підтверджується і листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 03.01.2025 року.
01 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу №01022024, на підставі якого, відбулося відступлення на користь позивача за плату прав вимог до боржників, у тому числі за договором №759790 від 03.05.2023, що укладений між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 . 
Відповідно до витягу з реєстру боржників до вищевказаного договору, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 38 654 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту – 5 500,00 грн, заборгованість за відсотками – 33 154 грн.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» надано відомості про щоденні нарахування за договором № 759790 згідно яких, на суму кредиту 5500,00 грн за період з 03.05.2023 року по 01.02.2024 року нарахування відсотків здійснювалося згідно п.1.5.1 договору в розмірі 121,00 грн щоденно за відсотковою ставкою 2,2% (стандартна).
Разом з тим, відповідно до п. 1.4 договору № 759790, строк кредиту 360 днів, що рахується із 03.05.2023 року. Проте заборгованість за договором нараховувалась по 01.02.2024 року, тобто по день укладення договору факторингу.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що  ОСОБА_1 не виконав в повному обсязі передбачених договором про надання споживчого кредиту обов`язків по поверненню кредиту, шляхом внесення щомісячних платежів, що призвело до порушення прав кредитора, який у встановленому законодавством України порядку набув право вимоги боргу, а тому порушене право підлягає поновленню шляхом стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 38 654,00 грн.
Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.
Згідно частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до статті 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦК України, має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). 
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). 
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
За приписами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16 вказано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Вбачається, що в договорі про споживчий кредит передбачено строк кредитування 360 днів.
Відповідно до пункту 1.5.1. Стандартна процентна ставка становить 2,2% в день та застосовується в межах строку кредитування, вказаного у п.1.4 Договору. Знижена процентна ставка 1,21% в день та застосовується відповідно до наступних у мов. Якщо споживач до 02.06.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в рафіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту споживач як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим, розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Крім того, споживач може отримати індивідуальну знижку, якщо до вказаної дати здійснить часткове/повне дострокове повернення кредиту, в зв`язку з чим, розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою буде перераховано за зниженою процентною ставкою до дати часткового/повного дострокового повернення кредиту (включно). У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.
Із розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 не виконав умови п. 1.5.2 договору, а саме не сплатив кошти в розмірі не менше суми першого платежу, зазначеного в графіку платежів до 02.06.2023, а тому Товариством не застосовувалась знижена (індивідуальна) процентна ставка 1,21% в день. 
ТОВ «Селфі Кредит» нараховувалась заборгованість за стандартною відсотковою ставкою 2,2% в день з 03.05.2023 по 01.02.2024 року, тобто по день укладення договору факторингу - за 274 дні, а не за весь строк кредитування – 360 днів.
Таким чином, відсотки за користування споживчим кредитом №759790 від 03.05.2023 у розмір 33154,00 грн нараховані в межах строку дії договору, у відповідності до погодженої сторонами відсоткової ставки, згідно умов укладеного договору, та відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування».
Щодо посилання представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, що розмір заборгованості по нарахованих відсотках за несвоєчасно виконані зобов`язання є несправедливим у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», то таке посилання є помилковими, оскільки проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, умовами кредитного договору та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розуміння п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів».
Слід зазначити, що статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.
Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Однак, дана норма стосується щодо вимог про нарахування неустойки (пені, штрафу) яку позивач не нараховував.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, та зводяться до незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Т.М. Павицька

Судді: Р.М. Борисюк

А.М. Шевчук