ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2026 року м.Дніпро Справа № 904/5224/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),
судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Прокоф`євої Юлії Олександрівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2025 (повний текст рішення складено та підписано 12.11.2025, суддя Кеся Н.Б.) у справі № 904/5224/25
за позовом Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради, м.Дніпро
до Фізичної особи-підприємця Прокоф`євої Юлії Олександрівни, м. Дніпро
про стягнення 84489,37 грн,

ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 Комунальне підприємство "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради (далі-Позивач) через систему "Електронний суд" звернулося з позовом до Фізичної особи-підприємця Прокоф`євої Юлії Олександрівни (далі-Відповідач), в якому просить суд стягнути з Відповідача на свою користь суму заборгованості за послуги з теплопостачання в розмірі 84489,37 грн, з яких: основний борг: 64224,24 грн, 3% річних: 4771,28 грн, інфляційні збитки: 14313,77 грн, пеня: 1180,08 грн та суму судового збору. Розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
В обґрунтування позову Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором №080450 про постачання теплової енергії від 15.11.2016 року.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2025 позов Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради до Фізичної особи-підприємця Прокоф`євої Юлії Олександрівни задоволено частково. 
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Прокоф`євої Юлії Олександрівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради (49081, м.Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 29, офіс 504, код ЄДРПОУ 32688148) основний борг: 64224,24 грн, 3% річних: 4771,28 грн, інфляційні втрати: 14313,77 грн, пеня: 351,81 грн та суму судового збору у розмірі 2398,65 грн.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, представник Фізичної особи-підприємця Прокоф`євої Юлії Олександрівни, звернувся через підсистему «Електронний суд» до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 12.11.2025; ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необгрунтованим, оскільки суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи; обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є недоведеними; рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Судом встановлено, що 15.11.2016 року між Комунальним підприємством "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Прокоф`євою Юлією Олександрівною укладено Договір №080450 про постачання теплової енергії.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.09.2025, з 14.04.2010 Відповідач є власником об`єкта нежитлової нерухомості за адресою: м. Дніпро, вул. Червона, буд. 15.
Отже, між Позивачем та Відповідачем діє Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є договором приєднання, опублікований 01.10.2019, що набрав чинності 01.11.2019, із подальшими змінами та доповненнями, відповідно до чинного законодавства і діє станом на дату звернення до суду, в силу відсутності відомостей про відключення приміщення Відповідача від систем теплопостачання у встановленому законодавством порядку.
Оскільки за приміщенням закріплено особовий рахунок НОМЕР_2 , Позивач обліковує відносини із Відповідачем як Договір № 080450 від 15.11.2016 року.
На виконання умов Договорів Позивачем в період листопад 2022 року, лютий - березень 2023 року включно було поставлено, а Відповідачем отримано теплову енергію на загальну суму 64224,24 грн, що підтверджується виставленими для оплати рахунками та актами прийому-передачі послуги за період листопад 2022 року, лютий - березень 2023 року (зв.арк.с 30, арк.с. 31-33), а також актом звіряння взаємних розрахунків (зв.аркс. 36), який підписаний з боку Позивача.
Відповідач свої зобов`язання по повній та своєчасній оплаті отриманих послуг не здійснив, внаслідок чого заборгованість останнього склала 64224,24 грн основного боргу, що підтверджується розрахунком суми основного боргу (зв.арк.с. 33).
Проте, Відповідач наголошує на тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не надав оцінку наступним документа, що містяться в матеріалах справи, а саме:
заява Відповідача від 05.10.2023 року (з відміткаим про приняття та реєстрацію Позивачем) в якій ставилося питання про направлення комісії для складення акта на відключення від централізованого опалення;
акт обстеження системи ЦО від 10 жовтня 2023 року, складений представниками позивача, за адресою м. Дніпро, вул. Троїцька, 15 в зв`язку з відключенням від системи ЦО. На момент складання акта встановлено: Будівля по вул. Троїцька, 15 відключена з видимим розривом трубопроводу.
Таким чином, станом на 10 жовтня 2023 року та пізніше Позивачем не надавалися та не могли бути надані послуги з постачання теплової енергії за адресою м. Дніпро, вул. Троїцька, 15 в зв`язку з відключенням будинку від системи ЦО.
Докази, яким суд першої інстанції надав оцінку в оскаржуваному рішенні, створені Позивачем, підписані тільки ним (акти прийому-передачі послуг за період листопад 2022 року, лютий - березень 2023 року, рахунки на оплату, акт звіряння взаємних розрахунків), тому такі докази не можуть вважатися належними, допустимими та достовірними в розумінні ст. 76-78 ГПК України.
При цьому, в порушення вимог ч.3 ст.86 ГПК України, суд першої інстанції жодним чином не надав оцінки доказам, що підтверджують факт відключення будинку від центрального опалення, наслідком чого є неможливість постачання теплової енергії в будинок і взагалі відсутність підстав для нарахування заборгованості.
Згідно до протоколу автоматизованогорозподілу судової справи між суддями від 03.12.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.12.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/5224/25. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/5224/25. 
10.12.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.12.2025 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Прокоф`євої Юлії Олександрівни, м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2025 у справі № 904/5224/25 - залишено без руху. Рекомендовано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору, на належні реквізити - надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків. Роз`яснено скаржнику, що в разі невиконання зазначеної ухвали суду в строк, визначений п.2 її резолютивної частини, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
19.12.2025 від скаржника до ЦАГС (документ сформовано в системі «Електронний суд» 18.12.2025) надійшла заява про усунення недоліків, якою долучено до матеріалів апеляційної скарги докази сплати судового збору у розмірі 3633.60 грн, відповідно до квитанції від 18.12.2025.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Прокоф`євої Юлії Олександрівни, м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2025 у справі № 904/5224/25. Визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.
20.01.2026 від Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради до ЦАГС надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про те, що доводи Апелянта щодо відключення будинку від системи централізованого опалення та неможливості постачання теплової енергії є безпідставними та такими, що не стосуються предмета спору.
Позовні вимоги у даній справі заявлені про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2022 року по березень 2023 року включно.
Водночас заява Відповідача від 05.10.2023 року щодо направлення комісії для складення акта на відключення від централізованого опалення, а також акт обстеження системи централізованого опалення від 10.10.2023 року були складені після спірного періоду, тобто більш ніж через пів року після виникнення заявленої до стягнення заборгованості.
Отже, наведені Апелянтом документи підтверджують обставини, що мали місце у жовтні 2023 року, та не можуть впливати на правовідносини сторін, які виникли і були реалізовані у спірний період.
Відключення об`єкта від системи централізованого опалення, навіть у разі його належного оформлення, не має зворотної дії у часі та не може звільняти Відповідача від обов`язку оплатити послуги, фактично надані до такого відключення.
Апелянтом не надано жодного належного та допустимого доказу того, що будинок за адресою: м. Дніпро, вул. Троїцька, 15 був відключений від системи централізованого опалення у період з листопада 2022 року по березень 2023 року, або що у зазначений період теплопостачання фактично не здійснювалося.
Сам по собі факт складання акта обстеження системи централізованого опалення у жовтні 2023 року не є доказом відсутності споживання теплової енергії у попередні періоди, зокрема у 2022-2023 роках. Апелянт не довів відсутність постачання теплової енергії саме у заявлений до стягнення період, не надав доказів перерв у постачанні або складення актів ненадання послуг у відповідний час.
Крім того, протягом усього спірного періоду, Відповідач не заявляв жодних заперечень щодо обсягу або якості наданих послуг, не звертався до Позивача з вимогами про припинення теплопостачання, перерахунок або складення актів ненадання послуг. Лише після виникнення заборгованості та спливу значного часу Апелянт почав посилатися на обставини, що виникли у жовтні 2023 року, що свідчить про несумлінну процесуальну поведінку.
На думку позивача, доводи апеляційної скарги щодо відключення будинку від системи централізованого опалення є нерелевантними, не спростовують факту надання послуг у спірний період та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.
Також позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що Апелянт, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи судом першої інстанції, не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, не заявив клопотань про витребування доказів, дослідження обставин щодо нібито відсутності постачання теплової енергії у спірний період, не подавав заперечень щодо розрахунку заборгованості, не ініціював складення актів ненадання послуг та не заявляв клопотань, спрямованих на з`ясування обставин справи саме у суді першої інстанції.
Просить апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Прокоф`євої Надії Олександрівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2025 у справі №904/5224/25 залишити без задоволення; рішення суду від 12.11.2025 – без змін.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Як вбачається з матеріалів справи, 15.11.2016 року між Комунальним підприємством "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Прокоф`євою Юлією Олександрівною укладено Договір №080450 про постачання теплової енергії (арк.с. 18-19).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.09.2025 (зв.арк.с. 24), з 14.04.2010 Відповідач є власником об`єкта нежитлової нерухомості за адресою: м. Дніпро, вул. Червона, буд. 15.
Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 2454-VIII від 07.06.2018 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом, а у відповідності до ст.12, договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України.
04.09.2019 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України №830 "Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії" (далі-Постанова 830, Правила 830), на виконання якої Позивачем опубліковано на своєму сайті Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є договором приєднання (далі - Договір Приєднання).
Таким чином, з моменту набрання чинності Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії припинилася дія Договору №080450 від 15.11.2016 і відносини сторін стали регулюватись Договором приєднання.
Крім того, згідно з п. 13 Постанови 830, послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
Оскільки протягом 30 днів з моменту опублікування договору і розміщення інформації про договори на інформаційних стендах у Відповідача не виникло заперечень щодо його укладання, між Позивачем та Відповідачем діє Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (зазначене підтверджується правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладеними в постанові від 11.11.2019 по справі №646/834/17).
Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
Таким чином, між Позивачем та Відповідачем діє Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є договором приєднання, опублікований 01.10.2019, що набрав чинності 01.11.2019, із подальшими змінами та доповненнями, відповідно до чинного законодавства і діє станом на дату звернення до суду, в силу відсутності відомостей про відключення приміщення Відповідача від систем теплопостачання у встановленому законодавством порядку.
Оскільки за приміщенням закріплено особовий рахунок 080450, Позивач обліковує відносини із Відповідачем як Договір № 080450 від 15.11.2016 року.
Відповідно до приписів Договору, Виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором (п.5 Договору Приєднання).
Відповідно до п.8 Договору Приєднання, Виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості згідно з вимогами пунктів 5 і 6 цього договору до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку.
Відповідно до п.11 Договору Приєднання, обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315.
На виконання умов Договорів Позивачем в період листопад 2022 року, лютий- березень 2023 року включно було поставлено, а Відповідачем отримано теплову енергію на загальну суму 64224,24 грн, що підтверджується виставленими для оплати рахунками та актами прийому-передачі послуги за період листопад 2022 року, лютий- березень 2023 року (зв.арк.с 30, арк.с. 31-33), а також актом звіряння взаємних розрахунків (зв.аркс. 36), який підписаний з боку Позивача.
Відповідач свої зобов`язання по повній та своєчасній оплаті отриманих послуг не здійснив, внаслідок чого заборгованість останнього склала 64224,24 грн основного боргу, що підтверджується розрахунком суми основного боргу (зв.арк.с. 33).
У разі несвоєчасного здійснення платежів Споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу (п.45 Договорів).
Згідно з розрахунком Позивача (арк.с. 36) сума пені складає 1180,08 грн, яка нарахована по кожному акту окремо, за періоди з 01.01.2023 по 01.07.2023, з 01.04.2023 по 01.10.2023, з 01.05.2023 по 01.11.2023.
На підставі ст. 625 ЦК України Позивач нарахував Відповідачу 4771,28грн 3% річних за періоди з 01.01.2023 по 05.09.2025 та 14313,77 грн інфляційних втрат за період січень 2023 – липень 2025 року.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято рішення у даній справі.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виснував наступне:
Матеріалами справи встановлено факт споживання Відповідачем теплової енергії у період листопад 2022 року, лютий-березень 2023 року; доведено надання Позивачем послуг з теплопостачання на спірну суму та їх неоплату Відповідачем у строки, визначені чинним законодавством.
Суд першої інстанції встановив, що постановою Кабінет Міністрів України №211 від 11.03.2020 на всій території України було запроваджено карантин, дія якого тривала до 30.06.2023. Відповідно до п.п. 4 п. 3 розд. ІІ Прикінцевих положень Закону України №530-ІХ від 17.03.2020 на період дії карантину та протягом 30 днів після його скасування заборонялося нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг.
З огляду на те, що карантин скасовано постановою Кабінет Міністрів України №651 від 27.06.2023 з 24:00 30.06.2023, заборона нарахування пені діяла до 30.07.2023. Отже, правові підстави для її нарахування виникли лише з 31.07.2023.
Враховуючи положення п. 45 Типового договору, яким передбачено нарахування пені у розмірі 0,01 % суми боргу за кожен день прострочення, суд дійшов висновку, що позивач правомірно здійснив її розрахунок лише за період після 31.07.2023. Так, пеня за заборгованість за лютий 2023 року за період з 31.07.2023 по 01.10.2023 становить 177,39 грн, за заборгованість за березень 2023 року за період з 31.07.2023 по 01.11.2023 - 174,42 грн.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що загальний розмір пені, який підлягає стягненню, становить 351,81 грн.
Отже, суд задовольнив позовні вимоги Позивача про примусове стягнення з Відповідача основного боргу на суму 64224,24 грн, пені на суму 351,81 грн, 3% річних на суму 4771,28 грн та інфляційних втрат на суму 14313,77 грн.
Колегія суддів погоджується з даними висновками, з огляду на наступне.
Предметом позовних вимог є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію за період листопад 2022 року, лютий-березень 2023 року у розмірі 64224,24 грн, пені в розмірі 1180,08 грн, % річних в розмірі 4771,28 грн та втрат від інфляції в розмірі 14313,77 грн.
Підставою позову є неналежне виконання Відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором №080450 про постачання теплової енергії від 15.11.2016 року.
Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст.526 ЦК України, яка кореспондується з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.
Частинами 6, 7 ст. 276 ГК України унормовано, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Частиною 1 ст.901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положенням ч. 2 ст. 901 ЦК України визначено, що положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
Згідно з положеннями ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".
У ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно з ч.5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
У ч. 3 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що індивідуальний договір з обслуговування внутрішньобудинкових систем укладається між співвласником багатоквартирного будинку та виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії). Виконавець комунальної послуги за таким договором забезпечує відповідність кількісних та якісних характеристик послуги встановленим нормативам на межі внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку та інженерно-технічних систем приміщення споживача. Плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.
Пунктом 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінет Міністрів України від 03.10.2007 №1198, визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.
Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022), передбачено, що надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги (п. 13 Правил).
Таким чином, між позивачем та відповідачем діє Типовий індивідуальний договіор про надання постіг з постачення теплової енергії, який є договором приєднання, опублікований 01.10.2019, що набрав чиннгості 01.11.2019, із подальшими щмінами та доповненнями, відповідно до чинного законодавства і діє станом на двту зверення до суду. В силу відсутності відомостей про відключення приміщення відповідача від системи теплопотстачання у встновленому законодавством порядку.
Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.09.2025 (зв.арк.с. 24), з 14.04.2010 Відповідач є власником об`єкта нежитлової нерухомості за адресою: м. Дніпро, вул. Червона, буд. 15.
На виконання умов Договорів Позивачем в період листопад 2022 року, лютий- березень 2023 року включно було поставлено, а Відповідачем отримано теплову енергію на загальну суму 64224,24 грн, що підтверджується виставленими для оплати рахунками та актами прийому-передачі послуги за період листопад 2022 року, лютий- березень 2023 року (зв.арк.с 30, арк.с. 31-33), а також актом звіряння взаємних розрахунків (зв.аркс. 36), який підписаний з боку Позивача.
Відповідач свої зобов`язання по повній та своєчасній оплаті отриманих послуг не здійснив, внаслідок чого заборгованість останнього склала 64224,24 грн основного боргу, що підтверджується розрахунком суми основного боргу (зв.арк.с. 33).
Ураховуючи вищенаведені норми чинного законодавства та зазначені вище докази на підтвердження факту подачі теплоносія до систем опалення нежитлових приміщень, власником є відповідач, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач є таким, що приєднався до умов індивідуального договору з надання відповідних житлово-комунальних послуг, а також спожив теплову енергію за договором, а тому в нього виникає обов`язок щодо оплати наданих послуг за вказаним договором.
У разі несвоєчасного здійснення платежів Споживач зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу (п. 45 Договорів).
Згідно з розрахунком Позивача (арк. с. 36), сума пені становить 1180,08 грн, яка нарахована по кожному акту окремо за періоди: з 01.01.2023 по 01.07.2023, з 01.04.2023 по 01.10.2023, з 01.05.2023 по 01.11.2023.
На підставі ст. 625 ЦК України Позивач нарахував Відповідачу 3% річних у сумі 4 771,28 грн за період з 01.01.2023 по 05.09.2025 та інфляційні втрати у сумі 14 313,77 грн за період січень 2023 року – липень 2025 року. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нараховані Позивачем 3% річних та інфляційні втрати відповідають вимогам чинного законодавства.
Щодо стягнення пені.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин, дія якого тривала до червня 2023 року.
Відповідно до підпункту 4 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 17.03.2020 № 530-ІХ на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Зазначені положення Закону поширюються на правовідносини сторін, що виникли на підставі укладеного між ними договору.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 карантин на всій території України було відмінено з 24:00 год. 30.06.2023. Отже, з урахуванням вимог вказаного Закону, заборона нарахування та стягнення неустойки діяла до 30.07.2023.
Таким чином, правові підстави для нарахування пені виникли лише з 31.07.2023.
Відповідно до пункту 45 Типового договору, у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення, при цьому загальний розмір пені не може перевищувати 100 відсотків суми боргу.
Отже, за період з 31.07.2023 по 01.10.2023 пеня на суму заборгованості за лютий 2023 року становить 177,39 грн, а за період з 31.07.2023 по 01.11.2023 пеня на суму заборгованості за березень 2023 року становить 174,42 грн, що загалом складає 351,81 грн.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача основного боргу у сумі 64 224,24 грн, пені у сумі 351,81 грн, 3% річних у сумі 4 771,28 грн та інфляційних втрат у сумі 14 313,77 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Доводи Апелянта щодо відключення будинку від системи централізованого опалення та неможливості постачання теплової енергії є безпідставними, з огляду на наступне.
Як убачається з матеріалів справи, позовні вимоги у даній справі заявлено про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2022 року по березень 2023 року включно.
Водночас заява Відповідача від 05.10.2023 щодо направлення комісії для складення акта про відключення від системи централізованого опалення, а також акт обстеження системи централізованого опалення від 10.10.2023 складені після спірного періоду, тобто більш ніж через шість місяців після виникнення заборгованості, заявленої до стягнення.
Відключення об`єкта від системи централізованого опалення не звільняє споживача від обов`язку оплатити послуги, які фактично надані до такого відключення.
Апелянтом не надано жодного належного та допустимого доказу того, що будинок за адресою: м. Дніпро, вул. Троїцька, 15 був відключений від системи централізованого опалення у період з листопада 2022 року по березень 2023 року або що у зазначений період теплопостачання фактично не здійснювалося.
Сам по собі факт складання акта обстеження системи централізованого опалення у жовтні 2023 року не є доказом відсутності споживання теплової енергії у попередні періоди, зокрема у 2022-2023 роках. Апелянт не довів відсутності постачання теплової енергії саме у заявлений до стягнення період, не надав доказів перерв у постачанні або складення актів ненадання послуг у відповідний час.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відключення будинку від системи централізованого опалення не впливають на оцінку доказів у справі та не спростовують факту надання послуг у спірний період.
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що протягом усього спірного періоду Відповідач заявляв будь-які заперечення щодо обсягу або якості наданих послуг, звертався до Позивача з вимогами про припинення теплопостачання, проведення перерахунку чи складення актів про ненадання послуг. Апелянт також не подавав заперечень щодо розрахунку заборгованості.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Прокоф`євої Юлії Олександрівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2025 у справі № 904/5224/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2025 у справі № 904/5224/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін