РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
20 лютого 2026 р.  Справа № 120/5014/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд із позовною заявою до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - ГУ ДПС у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує про протиправність податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Вінницькій області від 14.12.2023 № 0883112-2407-0228-UA05020050000066991, від 14.12.2023 № 0883113-2407-0228-UA05020050000066991, від 25.03.2024 № 0077460-2407-0228-UA05020050000066991, від 25.03.2024 № 0077461-2407-0228-UA05020050000066991, якими ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 та 2023 роки.
На переконання позивача, згадані рішення є протиправними через порушення податковим органом порядку їх надсилання (направлення не за адресою місця реєстрації позивача, винесення поза строками для їх прийняття) та у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 обов`язку сплачувати відповідний податок через перебування, належних йому на праві власності об`єктів нерухомого майна, у аварійному стані.
Ухвалою позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Цією ж ухвалою витребувано у відповідача додаткові докази.
У строк встановлений судом відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо вимог ОСОБА_1 та вказав про наступне.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення (будівля корівника-телятника), відповідно вказана нерухомість, незважаючи на перебування/неперебування такої у аварійному стані, є об`єктом оподаткування відповідно до норм статті 266 ПК України.
Також відповідач у відзиві зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення надсилались позивачу рекомендованим листом за адресою, яка була наявна у Податковому блоці станом на 14.12.2023, тобто за податковою адресою платника. Водночас позивач не виконав свого обов`язку та не повідомив контролюючий орган про зміну своєї податкової адреси, тому ГУ ДПС у Вінницькій області не порушило порядку надсилання відповідних рішень.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).
Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження та об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 на праві власності належить низка об`єктів нерухомого майна, а саме: 
- 1633/2000 частки нежитлового приміщення: будівлі корівника-телятника, площею 1462,9 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
- 419/2000 частки нежитлового приміщення: будівлі корівника-телятника, площею 1466,1 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
ГУ ДПС у Вінницькій прийняло податкові повідомлення-рішення від 14.12.2023 № 0883112-2407-0228-UA05020050000066991, від 14.12.2023 № 0883113-2407-0228-UA05020050000066991, від 25.03.2024 № 0077460-2407-0228-UA05020050000066991, від 25.03.2024 № 0077461-2407-0228- НОМЕР_1 , якими визначило ОСОБА_1 податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості: за 2022 рік у розмірі 19964,62 грн та 77639,76 грн, за 2023 рік у розмірі 20578,91 грн та 80028,68 грн. 
З матеріалів справи вбачається, що згадані вище податкові повідомлення-рішення направлялись позивачу рекомендованими листами за адресою: АДРЕСА_2 , проте залишились неотриманими адресатом.
Судом встановлено, що до розрахунку відповідного податкового зобов`язання увійшли наведені вище об`єкти нерухомості та позивач не ставить під сумнів площу цих об`єктів нерухомості, проте зазначає, що ця нерухомість взагалі не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з огляду на те, що вона знаходиться у аварійному стані та за порушення порядку надсилання згаданих рішень (надіслання таких не за місцем реєстрації позивача ( АДРЕСА_3 ).
Вказані обставини зумовили звернення ОСОБА_1 із цим позовом до суду.
Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.
Першочергово слід вказати, що в ухвалі від 21.04.2025, з метою встановлення обставин щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із цим позовом, суд витребував у відповідача докази направлення/вручення позивачу оскаржуваних рішень.
На виконання вимог суду, в частині надання доказів повідомлення позивача про прийняті рішення, ГУ ДПС у Вінницькій області надало копії рекомендованих повідомлень та поштових конвертів про направлення відповідної кореспонденції, зі змісту яких вбачається, що останні залишились не врученими позивачу з причин незалежних від податкового органу. Водночас позивач стверджує, що про існування таких дізнався лише у квітні 2025 року.
З огляду на відсутність належних доказів отримання оскаржуваних у цій справі рішень до квітня 2025 року, суд дійшов висновку, що шестимісячний строк звернення до суду позивачем не пропущений.
Положеннями частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, набрав чинності з 01.01.2015 (далі - Закон № 71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Пунктом 12.3 статті 12 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.
Відповідно до пункту 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належить встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом.
Так, згідно матеріалів адміністративної справи ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2022 рік у с. Вороновиця, Вінницького району, Вінницької області для об`єктів нежитлової нерухомості визначена у розмірі 1% за 1 кв.м від розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2022 - 6500 грн, а у 2023 році у розмірі 1% за 1 кв.м від розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2022 - 6700 грн.
Відповідно до статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:
а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;
б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;
в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;
г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;
ґ) будівлі промислові та склади;
д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);
е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;
є) інші будівлі.
Підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлює, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпункт 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначає об`єкти, які не є об`єктами оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Зокрема в підпунктах "є" та "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України вказано, що не є об`єктом оподаткування: 
є) будівлі промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку; 
ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку;
Застосування підпунктів "є"-"ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості, будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду) та у господарській діяльності суб`єктів господарювання (сільськогосподарського товаровиробництва).
Судом встановлено, що у власності ОСОБА_1 перебувають об`єкти нерухомого майна, а саме: 
- 1633/2000 частки нежитлового приміщення: будівлі корівника-телятника, площею 1462,9 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
- 419/2000 частки нежитлового приміщення: будівлі корівника-телятника, площею 1466,1 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Сторонами у справі не заперечується, що будівлі корівника-телятника не використовується за призначенням, зокрема з тієї причини, що такі знаходиться в аварійному стані, не придатні до експлуатації.
Враховуючи, що будівлі (приміщення) корівника-телятника не використовуються за призначенням, відсутні підстави стверджувати, що вказані будівлі не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Також суд зауважує на тому, що Податковий кодекс України не містить норм щодо припинення виконання податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно за об`єкти, що перебувають у власності суб`єкта господарювання, однак тимчасово не використовуються у зв`язку з реконструкцією або простоєм. Позивач у встановленому законодавством порядку право власності на такий об`єкт нерухомості не припинив.
Подібна правова позиція висловлена ВС у постанові від 22.10.2024 у справі № 260/8694/23.
При цьому, судом було встановлено, а стороною позивача не спростовано, що під час розрахунку розміру податку на нерухоме майно контролюючим органом було застосовано відповідну ставку податку, а також ураховано фактичну будівель за відповідним рішенням, що не заперечувалось позивачем.
Варто також наголосити, що відповідно до приписів підпункту 266.5.1. пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Як встановлено судом та неспростовано позивачем ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2022 рік у с. Вороновиця, Вінницького району, Вінницької області для об`єктів нежитлової нерухомості визначена у розмірі 1% за 1 кв.м від розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2022 - 6500 грн, а у 2023 році у розмірі 1% за 1 кв.м від розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2022 - 6700 грн.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (підпункту 266.7.1. пункту 266.7 статті 266 ПК України).
Згідно підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодекcу до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно підпункту 260.10.1 пункту 260.10 статті 260 ПК України, податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Разом з тим, усталеним є підхід Верховного Суду, згідно з яким винесення податкових повідомлень-рішень після 01 липня року базового податкового періоду є лише підставою для сплати податкового зобов`язання в більш пізній термін відповідно підпункту 266.10.1, пункту 266.10 статті 266 ПК України (протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення), однак, не впливає на правомірність самого податкового повідомлення-рішення та не може бути підставою для його скасування (зокрема постанова від 23 січня 2025 року у справі № 160/568/24).
Пунктом 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 ПК України передбачено, що податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
За приписами пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 392, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2025 року у справі №160/23946/23.
З аналізу наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки виключно для фізичних осіб за кожний окремий об`єкт житлової або нежитлової нерухомості обчислюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі такого об`єкту та відповідної ставки податку, та оформлюється у вигляді податкового повідомлення-рішення. Вказане податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку надсилаються платнику податку контролюючим органом до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Приписами ПК України визначено, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб може бути обчислений та нарахований контролюючим органом за податкові (звітні) періоди (роки) не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом.
Таким чином, аналізуючи зазначені норми податкового законодавства та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що обчислення розміру податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке здійснено відповідачем відповідає строкам, встановленим пунктом 102.1 статті 102 ПК України, а тому вказане виключає протиправність дій з боку контролюючого органу в цій частині. 
За таких обставин, суд дійшов висновку, що визначаючи позивачу грошові зобов`язання згідно оспорюваних податкових повідомлень-рішень контролюючий орган діяв у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.
При цьому, надаючи оцінку доводам позивача щодо порушення податковим органом порядку надсилання спірних податкових повідомлень-рішення (направлення не за адресою місця реєстрації позивача ( АДРЕСА_3 ), винесення поза строками для їх прийняття), як підставу для скасування таких, суд враховує наступне.
З матеріалів справи вбачається, що згадані вище податкові повідомлення-рішення направлялись позивачу рекомендованими листами за адресою: АДРЕСА_2 , проте залишились не отриманими адресатом, підтвердженням чого є рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення за № 0690036176454, № 0690042434546.
Пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення - рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
За приписами п.42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата (п.42.3 ст.42 ПК України).
Відповідно до п.45.1 статті 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.
Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
За правилами п. 70.7 статті 70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Отже, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що надіслано фізичній особі, якщо його надіслано на адресу за місцем проживання (податковою адресою) або останнього відомого його місцезнаходження, при цьому податковою адресою платника податків фізичної особи визнається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
При цьому, слід вказати, що відповідно до статті 45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Під час розгляду справи судом досліджено Інформацію з Державного реєстру фізичних осіб -платників податків ДПС України від 02.056.2025, та за відомостями такої встановлено, що з 08.04.1997 податковою адресою ОСОБА_1 за даними ДРФО була адреса АДРЕСА_2 , та така була змінена лише 28.04.2024 на адресу АДРЕСА_3 .
Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку про правомірність дій податкового органу з приводу направлення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 14.12.2023 № 0883112-2407-0228-UA05020050000066991, від 14.12.2023 № 0883113-2407-0228-UA05020050000066991, від 25.03.2024 № 0077460-2407-0228-UA05020050000066991, від 25.03.2024 № 0077461-2407-0228-UA05020050000066991 на податкову адресу платника, а саме АДРЕСА_2 .
Отже, зважаючи на викладені обставини суд вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними, прийнятими в межах компетенції контролюючого органу та відповідно до вимог чинного законодавства, а відтак не підлягають скасуванню.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України), а згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.
Враховуючи положення статті 139 КАС України судові витрати не підлягають до відшкодування ОСОБА_1 . 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 );
Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, код ЄДРПОУ ВП 44069150).
Повний текст рішення складено та підписано суддею 20.02.2026.

Суддя Томчук Андрій Валерійович