ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2026 року м.Дніпро Справа № 908/2355/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі: головуючого судді Мартинюка С.В. (доповідач у справі), 
суддів: Джепи Ю.А., Соп`яненко О.Ю.
у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.12.2025 (повний текст рішення складено 02.01.2026), суддя Мірошниченко М.В.
у справі №908/2355/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідача: Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, м. Запоріжжя
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ
про стягнення 8 515,95 грн. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 
До Господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» з позовом до відповідача: Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про стягнення 8515,95 грн., з яких 4738,94 грн. – основний борг, 573,87 грн. – пеня, 485,32 грн. – 3% річних, 2 717,82 грн. – інфляційні втрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань з оплати спожитого природного газу на загальну суму 4 738,94 грн., який був поставлений позивачем відповідачу в період з 01.11.2021 по 30.11.2021 на підставі публічного договору постачання природного газу постачальником «останньої надії».
Позов заявлено на підставі норм ст. ст. 11, 96, 202, 509, 525, 526, 610 - 612, 625, 629, 655 – 697, 712, 714 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 173 - 175, 193, 265 Господарського кодексу України. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ОСКАРЖУВАНОГО СУДОВОГО РІШЕННЯ У СПРАВІ
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2025 у справі №908/2355/25 позов задоволено частково.
Присуджено до стягнення з Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (ідентифікаційний код 37834773) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” (ідентифікаційний код 40121452) суму 4 738, 94 грн. основного боргу та суму 1 348, 01 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
Судове рішення мотивоване тим, що факт споживання природного газу з мереж позивача як постачальника «останньої надії» в період з 03.11.2021 по 25.11.2021 в обсязі 282,08 куб.м. матеріалами справи підтверджений, а тому позовна вимога в частині стягнення з відповідача основного боргу за спожитий природний газ у сумі 4738,94 грн підлягає задоволенню.
Однак суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивачем не підтверджено належними доказами факт надсилання відповідачу рахунку на оплату у періоди, за які здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, та відповідно, факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання у ці періоді, тому у стягненні з відповідача пені 3% річних та інфляційних втрат слід відмовити в повному обсязі.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погодившись із зазначеним рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільна компанія "Нафтогаз України", в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 573,87 грн пені, 485,32 грн 3% річних та 2717,82 грн інфляційних втрат та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнути з Відповідача 1074,39 грн судового збору.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
В обґрунтування апеляційної скарги Скаржник посилається на те, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, а також невірно застосовано норми процесуального та матеріального права які мають значення для справи, що призвело до прийняття невірного рішення.
У поданій скарзі Скаржник посилається на те, що визначальним для обрахунку перебігу строку оплати є місяць в якому мав місце факт постачання газу. Саме кінець місяця поставки є початком обрахунку наступного (місячного) строку впродовж якого повинен бути здійснений платіж.
Скаржник вважає, що враховуючи положення чинного законодавства та Договору Відповідач був обізнаний про обсяги природного газу, що було ним спожито у спірний період поставки.
ТОВ "Газопостачальна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що список згрупованих відправлень є належним доказом на підтвердження факту направлення рахунку постачальником «останньої надії». У випадку, якщо відповідач заперечує проти отримання кореспонденції позивача, то саме на відповідача, у такому випадку, покладено обов`язок доведення тих обставин, на які посилається відповідач.
Скаржник у поданій скарзі зазначив, що ненаправлення постачальником «останньої надії» рахунків на оплату не звільняє споживача від обов`язків сплатити за поставлений природний газ в строки, що визначені умовами Договору, також вказане не є підставою для відмови в стягненні 3% річних, пені, та інфляційних втрат.

УЗАГАЛЬНЕНИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
У поданому 06.02.2026 відзиві на апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області заперечує щодо задоволення апеляційної скарги.
В обґрунтування заявленої позиції Розрахунок додаткових сум ґрунтується на припущенні, що Відповідач є споживачем природного газу, поставленого постачальником «останньої надії» з 1 по 30 листопада 2021 року, що належним доказами не підтверджено.
Таким чином Відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині пені у розмірі 573,87 грн., 3% річних в розмірі 485,32 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2717,82 грн. підлягають відхиленню як безпідставні та недоведені.

РУХ СПРАВИ В СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Мартинюка С.В. (доповідач), судді – Джепи Ю.А., Соп`яненко О.Ю.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.12.2025 у справі №908/2355/25. Постановлено розглядати апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.
06.02.2026 до суду через систему “Електронний суд” від Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого заявник заперечує щодо задоволення апеляційної скарги.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ
Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі – постачальник «останньої надії», позивач) відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП) від 04.07.2017 № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України. 
За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу. 
Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» постачальник «останньої надії» – визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.
26.10.2021 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 №1102 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. №809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236» (далі – постанова № 1102). 
Пунктом 2 постанови № 1102 визначено зобов`язання акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України», товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника «останньої надії» обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 р. бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/ або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником;
У відповідності до положень пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику «останньої надії» через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/ оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача. Зазначена інформація надається через інформаційну платформу, за допомогою відправки повідомлення на поштову скриньку постачальника останньої надії в інформаційній платформі дані скриньки G_MAIL_PLR. 
У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (далі – Оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (далі – оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого Управлінням Державної міграційної служби України в Запорізькій області (далі – відповідач) з жовтня 2021 року автоматично включено до портфеля постачальника «останньої надії» - Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем. 
Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу спожитого відповідачем газу до портфеля постачальника «останньої надії» з наведених вище підстав підтверджується листом оператора ГТС з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом; інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ (Форма № 10); відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом (надані позивачем у вигляді скріншоту з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС). 
Відповідно до підпункту 19 пункту 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників). 
24.12.2019 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову № 3011 «Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ «ОПЕРАТОР ГТС УКРАЇНИ», на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу Товариству з обмеженою відповідальністю «ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» (03065, м.Київ, проспект Гузара Любомира, 44; код ЄДРПОУ 42795490). 
Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом Газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1378/27823 (далі – Кодекс ГТС).
Відповідно до положень пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу. 
Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи (пункт 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС). 
Отже, суб`єкти ринку природного газу (в даному випадку - позивач та відповідач, як продавець та покупець природного газу відповідно) користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є Оператор ГТС. Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом. 
Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи є доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень (пункт 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС). 
Таким чином, позивач як суб`єкт ринку природного газу має право доступу до Інформаційної платформи у межах прав на перегляд відображених відомостей. 
Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника «останньої надії» з наведених вище підстав підтверджується листом оператора ГТС від 19.06.2025 №ТОВВИХ-25-9634 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача за ЕІС-кодом; Реєстром пар споживачів ПОН портфель (наданий у вигляді скріншоту з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС); інформацією щодо закріплення споживача в Реєстрі споживачів постачальників (надана у вигляді скріншоту з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС); інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача (надана у вигляді скріншоту з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС); інформацією від Оператора ГРМ/Оператора ГТС щодо споживачів, які були зареєстровані в реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» (форма №10); повідомленнями про споживачів в зоні ліцензійної діяльності оператора ГРМ, які були у попередній газовій добі зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії».
Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 (далі - Правила) договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника. 
Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи. 
Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» (далі – договір) затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501. 
Так, відповідно до підпункту 4.2 розділу IV договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора ГТС та доведені споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. 
Відповідно до пункту 2 глави 7 розділу XIІ Кодексу ГТС у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку, якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М). Таким чином, об`єм (обсяг) спожитого споживачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу. 
Отже, позивач проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/ спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС. Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.
З 01.10.2021 ціна природного газу, що постачається постачальником «останньої надії» щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника «останньої надії», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 809 в редакції постанови КМУ № 1102. 
Постановою КМУ № 1102 на період постачання з 1 жовтня по 30 листопада 2021 року встановлено граничний розмір ціни природного газу для бюджетних організацій, яка не може перевищувати 16,8 гривні за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість. 
Протягом жовтня-листопада 2021 року розрахована за формулою ціна природного газу перевищувала 16,8 грн. за 1 куб. метр, отже у цей період застосовується гранична ціна в 16,8 грн. за 1 куб. метр. З 01.12.2021 ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов Договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price, відповідна роздруківка надана позивачем. Ціна природного газу також підтверджується довідкою позивача.
10.11.2021 відповідачем була розпочата процедура (скорочена) закупівлі природного газу, та після визнання учасника переможцем процедури закупівлі відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» укладено 23.11.2021 договір №07-11.83/21-50-Т та додаткову угоду №1 про постачання природного газу з ТОВ «Нафтогаз Трейдинг», ЕІС-код 56Х930000010610Х.
22.11.2021 Позивач направив повідомлення відповідачу про початок постачання природного газу. 
Позивачем складено акт приймання-передачі природного газу №22674 з коригуючим актом №28384 за листопад 2021 року, відповідно до яких обсяг споживання природного газу відповідачем склав 282,08 куб.м.
На оплату спожитого відповідачем в листопаді 2021 року природного газу в обсязі 282,08 куб.м. на суму 4738,94 грн. з ПДВ позивач виписав відповідачу рахунок № 35413.
Оплата за листопад 2021 року була здійснена відповідачем платіжним дорученням №9010 від 14.12.2021 на користь іншого постачальника природного газу ТОВ «Нафтогаз Трейдинг» (ідентифікаційний код 42399676).
Між ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» як постачальником та відповідачем як споживачем укладено договір постачання природного газу від 23.11.2021 №07-1183/21-БО-Т (далі – договір № 07-1183/21-БО-Т). 
Відповідно до умов договору № 07-1183/21-БО-Т він набирає чинності з дати його укладання.
Разом з тим, відповідно до умов пункту 3.2 договору № 07-1183/21-БО-Т постачання природного газу за договором № 07-1183/21-БО-Т здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС. 

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ І ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Перевіряючи правильність застосування судом попередньої інстанції норм права при ухвалені оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем було укладено Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" (далі Договір), відповідно до п.2.1 якого за цим Договором постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.
Вказаний договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань відповідно до статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України кодексу України, а згідно з нормами статті 629 Цивільного є обов`язковим для виконання сторонами.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України).
За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України.
Пунктом 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Пунктом 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 2 ст. 692 ЦК України).
Таким чином, у правовідносинах купівлі-продажу право вимоги продавця, а так само кореспондуючий цьому праву обов`язок покупця є наслідком факту передачі товару.
Такий порядок регулювання відносин відповідає змісту п. 5.2. розділу Типового договору, що закріплює обов`язок Споживача оплатити поставлений товар.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Порядок здійснення оплати визначений пунктом 4.4. Типового договору, яким передбачено, що споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.
Тобто визначальним для обрахунку перебігу строку оплати є місяць в якому мав місце факт постачання газу. Саме кінець місяця поставки є початком обрахунок наступного (місячного) строку впродовж якого повинен бути здійснений платіж.
Апеляційний суд констатує, що з огляду на положення пункту 4.4 розділу IV Типового договору відповідач мав сплатити вартість поставленого природного газу за листопад 2021 до 31.12.2021.
Відповідно до підпункту 4.2. розділу IV Типового договору, об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.
Разом із цим, відповідно до підпункту 19 пункту 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).
Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 24.12.2019 прийнято постанову №3011 «Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ «ОПЕРАТОР ГТС УКРАЇНИ», на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» (03065, м. Київ, проспект Гузара Любомира, 44; код ЄДРПОУ 42795490).
Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом Газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1378/27823.
Відповідно до положень пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу. 
Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи (пункт 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС). 
Колегія суддів виснує про те, що суб`єкти ринку природного газу (в даному випадку Позивач та Відповідач, як постачальник та споживач природного газу відповідно), користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є Оператор ГТС. 
Водночас, пунктом 39 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», суб`єкт ринку природного газу - оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник , газовидобувне підприємство, споживач. 
Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом. 
Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень. (пункт 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС). 
Таким чином, враховуючи положення чинного законодавства та Договору Відповідач був обізнаний про обсяги природного газу, що було ним спожито у спірний період поставки. 
Разом із цим, пунктом 4.1 Договору визначено, що постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою Постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається Постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для Сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення Постачальником на власному сайті. 
Отже, з урахуванням обізнаності Відповідача про спожиті обсяги природного газу та ціни природного газу, що визначена в Договорі, Відповідач знав про вартість природного газу яка мала бути ним сплачена за відповідний період поставки та мав можливість здійснити таку оплату навіть не очікуючи відповідного рахунку на оплату. 
Підпунктом 6 пункту 5.1 Типового договору визначено, що Споживач має право вимагати від Постачальника пояснень щодо отриманих рахунків і у випадку незгоди з порядком розрахунків або розрахованою сумою вимагати проведення звірки розрахункових даних та/або оскаржувати їх в установленому цим Договором та законодавством порядку. 
Разом із цим, підпунктами 1 та 5 пункту 5.2 Договору визначено, що Споживач зобов`язується 
1) забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього Договору; 
5) знімати фактичні показання комерційних вузлів обліку газу та приладів обліку газу (лічильника) станом на 01 число місяця, що настає за місяцем постачання газу, та повідомляти ці дані Постачальнику у спосіб, визначений на веб-сайті Постачальника. Споживачі, які не є побутовими, на підставі фактичних показань комерційних вузлів обліку газу оформлюють акти приймання-передачі газу та надсилають їх до п`ятого числа місяця, наступного за місяцем постачання газу. 
Проте, вищезазначений обов`язок з боку Відповідача не виконано.
Відповідно до пункту 11 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, Споживач самостійно контролює власне газоспоживання.
Апеляційний суд зауважує, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.
Аналогічна правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18 і апеляційний суд не вбачає підстав для відступу від зазначеної позиції у цій справі.
Таким чином колегія суддів виснує, враховуючи вищезазначену позицію Верховного Суду, наявність у Відповідача доступу до Інформаційної платформи та необхідність в силу законодавства контролю власного газоспоживання, то останній мав можливість здійснити оплату поставленого природного газу Позивачу не очікуючи надходження рахунку на оплату.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що факт споживання природного газу з мереж позивача як постачальника «останньої надії» в період з 03.11.2021 по 25.11.2021 в обсязі 282,08 куб.м. матеріалами справи підтверджений, а позов по суті є матеріально-правовою вимогою позивача до відповідача, доказів оплати спожитого природного газу за спірний період на користь позивача відповідачем не надано, тому, в даному випадку, вимоги про стягнення з Відповідача основного боргу за спожитий природний газ у сумі 4738,94 грн підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Щодо тверджень Відповідача про відсутність доказів надсилання останньому рахунків, апеляційний суд зазначає, що відомості офіційного сайту «Укрпошта» які містять інформацію про наявність та стан пересилання поштових відправлень постійно оновлюються та зберігаються в системі протягом 6 місяців з моменту реєстрації (пункт 122 Правил поштового зв`язку), а тому відсутність на офіційному веб-сайті Укрпошти відомостей про поштове відправлення не є підставою вважати, що відповідна кореспонденція не надсилалася. 
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 910/10275/20.
Окремо, що стосується доводів Відповідача про те, що з долучених до матеріалів справи згрупованих відправлень неможливо напевне встановити перелік документів, що надсилався позивачем відповідачеві, колегія суддів зазначає, що, виходячи з принципу змагальності сторін, в разі, якщо відповідач заперечує проти отримання кореспонденції позивача, то саме на відповідача, у такому випадку, покладено обов`язок доведення тих обставин, на які посилається відповідач (статті 13, 74 ГПК України).
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду виснує про те, що ймовірність ненаправлення постачальником «останньої надії» рахунків на оплату не звільняє споживача від обов`язків сплатити за поставлений природний газ в строки, що визначені умовами Договору, також вказане не є підставою для відмови в стягненні 3% річних, пені, та інфляційних втрат. 
Апеляційний суд приймає до уваги ті обставини, що відправлення рахунку відбулось більше 6 місяців тому, то станом на поточну дату в системі АТ «Укрпошта» вже не зберігається інформація про рух поштового відправлення, яким направлено відповідні рахунки Відповідача, за відповідними ТРЕК-номерами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом (частина 2 статті 612 ЦК України).
Статтею 611 ЦК України встановлено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України ). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Сплата трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань від простроченої суми не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, в тому числі, від знецінення грошової одиниці за час такого користування.
З наведеного колегія суддів виснує, що список згрупованих відправлень є належним доказом на підтвердження факту направлення рахунку постачальником «останньої надії», якщо відповідач заперечує проти отримання кореспонденції позивача, то саме на відповідача, у такому випадку, покладено обов`язок доведення тих обставин, на які посилається відповідач.
Апеляційний суд вважає, що вказані обставини не є підставою для відмови в стягненні 3% річних, пені, та інфляційних втрат. 
Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновками господарського суду першої інстанції та вважає, що позивачем правомірно, відповідно до умов Типового договору, нарахував Відповідачу пеню, 3 річних та інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання з оплати природного газу за період поставки листопад 2021 року. 
Колегія суддів принагідно зауважує, що Відповідач має контролювати власне газоспоживання, умовами Договору визначена ціна природного газу, обсяги зазначені в Інформаційній платформі (до якої Відповідач має доступ), а матеріали справи містять докази направлення рахунку за поставку у вересні 2022, отже Відповідач був обізнаний про наявність заборгованості та строки її оплати, відсутні підстави для відмови в стягненні пені, інфляційних втрат та 3% річних, що призвело до порушення статті 232 ГК України та статті 610, 612, 625, 629 ЦК України.
Підсумовуючи вищенаведене, врахувавши доводи та вимоги апеляційної скарги щодо оскарження судового рішення, а також з огляду на зазначені вище мотиви та норми чинного законодавства України, колегія суддів дійшла до висновку про скасування оскаржуваного судового рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 573,87 грн пені, 485,32 грн 3% річних та 2717,82 грн інфляційних втрат з ухваленням нового рішення, про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Рішення господарського суду зазначеним вимогам не відповідає.
На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом допущено невірне застосування норм матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, яке відповідно до ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 573,87 грн пені, 485,32 грн 3% річних та 2717,82 грн інфляційних втрат з ухваленням нового рішення, про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Враховуючи наведене та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути скасоване частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 573,87 грн пені, 485,32 грн 3% річних та 2717,82 грн інфляційних втрат, позов задоволено у повному обсязі.

СУДОВІ ВИТРАТИ
Відповідно до п. б ч. 4 ст. 282 ГПК України, у зв`язку зі скасуванням судового акту попередньої інстанції і ухваленням нового рішення про задоволення позову, підлягають новому перерозподілу і судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до ч. 4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", судові витрати, понесені останнім, підлягають відшкодуванню та покладаються на Відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.12.2025 у справі №908/2355/25 - задовольнити.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 23.12.2025 у справі №908/2355/25 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 573,87 грн пені, 485,32 грн 3% річних та 2717,82 грн інфляційних втрат – скасувати.
Ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Стягнути з Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 90, ідентифікаційний код 37834773) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ідентифікаційний код 40121452) суму 573,87 грн пені, 485,32 грн 3% річних, 2717,82 грн інфляційних втрат та суму 1074,39 судового збору. 

Стягнути з Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 90, ідентифікаційний код 37834773) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ідентифікаційний код 40121452) 3 633, 60 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України. 

Головуючий суддя С.В. Мартинюк

Суддя Ю.А. Джепа

Суддя О.Ю. Соп`яненко