ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

14.04.2026	м. Суми	Справа № 920/1040/25	
Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду матеріали справи №920/1040/25
за позовом Фізичної особи-підприємця Кажанова Олександра Івановича 
( АДРЕСА_1 ,
рнокпп НОМЕР_1 )
до відповідача: російської федерації (russian federation код ISO ru/rus 643)
в особі: міністерства юстиції російської федерації 
(вул. житня, будинок 14, будівля 1, м. москва, 119991)
про стягнення 8 411 567 грн 00 коп. (202 847,30 доларів США),

за участю представників сторін:
від позивача: не прибув,
від відповідача: не прибув,
при секретарі судового засідання Ляскевич М.О.,

Суть спору. 21.07.2025 позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до вимог якого просить стягнути з держави російська федерація на користь позивача на відшкодування майнової шкоди 7 138 755 грн 00 коп., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2025, справу призначено до розгляду судді Заєць С.В.
Ухвалою суду від 22.07.2025 позовну заяву залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви та зазначено спосіб усунення недоліків.
28.07.2025 позивачем надано до суду заяву від 28.07.2025, б/н (вх.№3555) про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 29.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №920/1040/25; призначено підготовче засідання на 26.08.2025, 10:00; 
Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 09 год. 22 хв. до 12 год. 03 хв. 26.08.2025 у Сумському районі була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Сумська область"), судове засідання у справі 26.08.2025 не відбулось.
Ухвалою суду від 26.08.2025 призначено підготовче засідання у справі №920/1040/25 на 30.09.2025, 10:00.
22.09.2025 через систему «Електронний суд» позивачем надано до суду заяву (вх.№5076) про збільшення розміру позовних вимог, виклавши позовні вимоги в наступній редакції: 
1. Стягнути з російської федерації на користь Фізичної особи-підприємця Кажанова Олександра Івановича (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на відшкодування майнової шкоди 8 411 567 (вісім мільйонів чотириста одинадцять тисяч п`ятсот шістдесят сім) гривень.
2. Вирішити питання судових витрат згідно ст. 129 ГПК України.
Суд приймає до розгляду заяву Фізичної особи-підприємця Кажанова Олександра Івановича (вх.№5076) про збільшення розміру позовних вимог. Подальший розгляд справи №920/1040/25 здійснюється з урахуванням вказаної вище заяви позивача.
22.09.2025 через систему «Електронний суд» позивачем надано до суду заяву (вх.№4522), згідно з якою позивач просить суд розгляд справи №920/1040/25 здійснювати без участі представника позивача.
Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 08 год. 28 хв. 30.09.2025 у Сумській області була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Сумська область"), судове засідання у справі 30.09.2025 не відбулось.
Ухвалою суду від 30.09.2025 призначено підготовче засідання у справі №920/1040/25 на 14.10.2025, 12:50.
Ухвалою суду від 14.10.2025 відкладено підготовче засідання у справі №920/1040/25 на 25.11.2025, 10:00.
Ухвалою суду від 25.11.2025 відкладено підготовче засідання у справі №920/1040/25 на 09.12.2025, 11:10; запропоновано позивачу надати письмові пояснення щодо уточнення позовних вимог у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №326 та Наказу Міністерства економіки України та Фонду державного майна України від 18.10.2022 № 3904/1223.
27.11.2025 через систему «Електронний суд» позивачем надано до суду пояснення (вх.№5702) щодо уточнення позовних вимог, відповідно до змісту яких позивач зазначає, що загальна сума позовних вимог (збитків) у доларовому еквіваленті станом на дату проведеної оцінки складає 202 847,30 доларів США. При цьому, повивач наголошує, що в рамках даних пояснень предмет, підстави, ціна позову заявлені в позовній заяві з урахуванням збільшення розміру позовних вимог не змінюються. Додається виключно пояснення щодо доларового (умовного) еквівалента заявленої до стягнення суми. З огляду на вказане, позивач просить суд подальший розгляд справи №920/1040/25 здійснювати з урахуванням цих пояснень, виклавши прохальну частину позовної заяви в наступній редакції: 
1. Стягнути з російської федерації на користь Фізичної особи-підприємця Кажанова Олександра Івановича (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на відшкодування майнової шкоди 8 411 567 (вісім мільйонів чотириста одинадцять тисяч п`ятсот шістдесят сім) гривень, що на дати проведених оцінок збитків за офіційним курсом Національного банку України складає в еквіваленті 202 847 (двісті дві тисячі вісімсот сорок сім) доларів США 30 центів.
2. Вирішити питання судових витрат згідно ст. 129 ГПК України.
Суд приймає до розгляду заяву Фізичної особи-підприємця Кажанова Олександра Івановича (вх.№5702) про уточнення розміру позовних вимог. Подальший розгляд справи №920/1040/25 здійснюється з урахуванням вказаної заяви позивача.
Ухвалою суду від 09.12.2025 (з урахуванням ухвали суду від 16.12.2025 про виправлення описки) закрито підготовче провадження та призначено справу № 920/1040/25 до судового розгляду по суті на 08.01.2026, 10:40.
Розгляд справи 08.01.2026 не відбувся в зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В. на лікарняному з 05.01.2026 по 23.01.2026.
Ухвалою суду від 26.01.2026 призначено судове засідання з розгляду справи №920/1040/25 по суті на 10.02.2026, 10:00.
Розгляд справи 10.02.2026 не відбувся в зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В. на лікарняному з 09.02.2026 по 13.02.2026.
Ухвалою суду від 16.02.2026 призначено судове засідання з розгляду справи №920/1040/25 по суті на 05.03.2026, 10:30.
Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 06 год. 10 хв. 05.03.2026 у Сумському районі була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Сумська область"), судове засідання у справі 05.03.2026 не відбулось.
Ухвалою суду від 05.03.2026 призначено судове засідання з розгляду справи №920/1040/25 по суті на 25.03.2026, 11:00.
Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 01 год. 37 хв. 24.03.2026 у Сумському районі була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Сумська область"), судове засідання у справі 25.03.2026 не відбулось.
Ухвалою суду від 25.03.2026 призначено судове засідання з розгляду справи №920/1040/25 по суті на 14.04.2026, 11:50. Встановлено наступні резервні дату та час судового засідання на випадок оголошення повітряної тривоги на території Сумської області: 14.04.2026, 10:10, 14.04.2026 10:30, 14.04.2026 10:50, 14.04.2026 11:10, 14.04.2026 11:30, 14.04.2026 12:10, 14.04.2026 12:30, 14.04.2026 12:50, 14.04.2026 14:10, 14.04.2026 14:30, 14.04.2026 14:50.
Судом враховано, що відповідач у справі є нерезидентом України. До повномасштабної військової агресії російської федерації проти України порядок передачі судових та позасудових документів для вручення на території російської федерації регулювався Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, до якої Україна приєдналася 19.12.1992, прийнявши відповідний нормативний акт - постанову Верховної Ради України «Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності» від 19.12.1992 шляхом направлення доручення компетентному суду або іншому органу російської федерації.
Згідно з указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», за зверненням Мін`юсту, Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресією росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.
Відповідно листа Міністерства юстиції України № 25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами російської федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.
Крім того, у зв`язку з агресією з боку росії та введенням воєнного стану АТ «Укрпошта» з 24.02.2022 припинила обмін міжнародними поштовими відправленнями та поштовими переказами з російською федерацією.
Міністерство юстиції України листом № 91935/114287-22-22/12.1.1 від 06.10.2022 щодо вручення судових документів резидентам російської федерації в порядку ст. 8 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року повідомило, що за інформацією МЗС України (лист № 71/14-500-77469 від 03.10.2022) 24.02.2022 розірвано дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією останньої проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території рф та діяльність її дипломатичних установ на території України зупинено. Комунікація МЗС з органами влади рф за посередництва третіх держав також не здійснюється.
Враховуючи розірвання дипломатичних відносин України з російською федерацією, що унеможливлює надсилання судових рішень на адресу відповідача, повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи суд здійснює через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку, визначеному ч. 4, 5 ст. 122 ГПК України.
З огляду на викладене суд вважає, що належним повідомленням відповідача про дату, час та місце розгляду справи є розміщення на сайті Господарського суду Сумської області відповідного оголошення-повідомлення.
Відповідач у строк, встановлений частиною 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив на позов до суду не подав, а тому суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до частини 9 статті 165 ГПК України.
Представник позивача у судове засідання 14.04.2026 не прибув, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.
Водночас, судом враховано, що в матеріалах справи №920/1040/25 міститься заява (вх.№4522) Фізичної особи-підприємця Кажанова Олександра Івановича, згідно з якою позивач просить суд розгляд справи №920/1040/25 здійснювати без участі представника позивача.
Судовий процес на виконання ч. 3 ст. 222 ГПК України не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Під час судового розгляду, відповідно до статей 209, 210 ГПК України були з`ясовані всі обставини та досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи.
У судовому засіданні в порядку абз. 1 ч. 1 ст. 219 ГПК України суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та на підставі ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом підписано вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України «Про міжнародне приватне право», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.
Таким чином, Закон встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів цієї держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави, зокрема як відповідача.
Водночас, міжнародно-правові норми про юрисдикційний імунітет держави уніфіковано у двох конвенціях: Європейській конвенції про імунітет держав, прийнятій Радою Європи 16 травня 1972 року, та Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятій резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї 02 грудня 2004 року. Ці Конвенції втілюють концепцію обмеженого імунітету держави, визначають, в якій формі є можливою відмова держави від імунітету (явно виражена відмова від імунітету на підставі укладеного міжнародного договору чи контракту, або відмова від імунітету, яка передбачається, коли іноземна держава вступає у судовий процес і подає зустрічний позов у суді іноземної держави), а також закріплюють перелік категорій справ, у яких держава не користується імунітетом у суді іншої держави-учасниці.
Як Європейська конвенція про імунітет держав 1972 року (стаття 11), так і Конвенція ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року (стаття 12) передбачають, що Договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справи в суді іншої Договірної держави, який зазвичай має компетенцію розглядати справи, які стосуються грошової компенсації (відшкодування) у разі смерті чи заподіяння тілесного ушкодження особі чи заподіяння шкоди майну або його втрати в результаті дій чи бездіяльності держави, якщо така дія чи бездіяльність мали місце повністю або частково на території держави суду.
Україна не є учасницею жодної із цих Конвенцій. Однак ці Конвенції відображають тенденцію розвитку міжнародного права щодо визнання того, що існують певні межі, в яких іноземна держава має право вимагати імунітет у цивільному процесі.
Позивач звернувся з позовом про відшкодування шкоди, завданої його майну в результаті збройної агресії рф, місце завдання шкоди - територія суверенної держави Україна за адресою: Сумська область, м. Суми, проспект Перемоги, №147.
Згідно із висновком Верховного Суду у постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 після початку війни в Україні, а саме з 2014, суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено російську федерацію, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої особі в результаті збройної агресії рф, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.
У цій категорії спорів іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ.
У таких висновках Верховний Суд керується тим, що дії іноземної держави вийшли за межі своїх суверенних прав, оскільки будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну.
У постановах від 18.05.2022 у справах № 428/11673/19 та № 760/17232/20-ц Верховний Суд розширив правові висновки, згідно яких підтримання юрисдикційного імунітету російської федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Застосування судового імунітету російської федерації (зокрема, частини першої статті 79 Закону України Про міжнародне приватне право) у справі про відшкодування майнової шкоди, завданої збройною агресією рф проти України не буде узгоджуватися із обов`язком України як держави і суду зокрема забезпечити реалізацію права позивача на справедливий суд. З огляду на відсутність інших ефективних засобів судового захисту порушеного права позивача, застосування судового імунітету рф буде порушенням самої сутності права на справедливий суд. Також, зважаючи на військову агресію російської федерації, якою порушується державний суверенітет України, застосування судового імунітету рф буде непропорційним до своєї мети.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у цій справі судовий імунітет рф не підлягає застосуванню з огляду на завдання збройними силами рф шкоди майну Позивача, що є винятком до судового імунітету держави відповідно до звичаєвого міжнародного права.
Згідно з інформацією, що міститься у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Фізичній особі-підприємцю Кажанову Олександру Івановичу (далі – ФОП Кажанов Олександр Іванович, Позивач) на праві власності за адресою – АДРЕСА_3 , належить: нежитлове приміщення, загальною площею 889,5 кв.м; складові частини об`єкта нерухомого майна (нежитлова будівля, прибудова літ. «И, И1, загальною площею 872,6 кв.м; КПП літ. «Л», загальною площею 16,9 кв.м; навіси літ. «М,Н,П,Р,С,Т,У,Ф,Х,Ц,Ч,Ш,Щ,Ю,Я,А,Б,В»; огорожа №1,2, підпірна стіна) (номер запису про право власності 10642602; дата державної реєстрації 01.08.2015) (а.с. 40).
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 26.11.2024 близько 12 год. 11 хв. було нанесено ракетний удар за адресою: АДРЕСА_3 , внаслідок якого було зруйновано СТО (а.с. 20-21).
За даним фактом слідчим відділом УСБУ в Сумській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 22024200000000464 від 26.11.2024, правова кваліфікація ст. 110 ч. 3 Кримінального кодексу України.
Актом про пожежу від 26.11.2024, складеного комісією у складі начальника відділу організації профілактичної роботи та заходів цивільного захисту Сумського районного управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області Ломакіна Владислава Віталійовича, гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 , встановлено пошкодження внаслідок пожежі, зокрема, належної ФОП Кажанову Олександру Івановичу нежитлової будівлі та встановлено причину пожежі – потрапляння боєприпасів та їх уламків внаслідок бойових дій (а.с. 12).
За висновком експертів №1882/183 від 01.05.2025, за результатами проведення комплексної оціночно-будівельної, будівельно-технічної експертизи по кримінальному провадженню №22024200000000464 від 26.11.2024 р. слідчий Пархоменко-Кошман М.М. та інші слідчого відділу Управління Служби Безпеки України в Сумській області, величина матеріального збитку (вартості відновлення), заподіяного об`єктам нерухомості, а саме: навіси автостоянки літ. «А,Б,В,М,Н,П,Р,С,Г,У, Ф, Ц,Ч, Ш,Щ,Ю,Я», нежитлова будівля СТО з прибудовою літ. «И, И1», в результаті ракетного удару, за адресою: АДРЕСА_3 , станом на квітень 2025 року, складає 7 138 755,00 (сім мільйонів сто тридцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) гривень (а.с. 14-19).
За висновком експерта Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/119-25/12610-ТВ від 15.08.2025 розмір матеріальних збитків, завданих ОСОБА_1 унаслідок збройної агресії російської федерації в результаті знищення майна (згідно з переліком), що знаходилось в будівлі СТО, станом на 26 листопада 2024 року становив 1 272 812,00 (один мільйон двісті сімдесят дві тисячі вісімсот дванадцять) гривень (а.с. 78-104).
Таким чином, загальний розмір матеріальних збитків Позивача, внаслідок збройної агресії рф, становить 8 411 567 грн 00 коп., з яких:
- 7 138 755 грн 00 коп. (вартість знищеного нерухомого майна, що підтверджується висновком експертів №1882/183 від 01.05.2025);
- 1 272 812 грн 00 коп. (вартість знищеного рухомого майна, що підтверджується висновком експерта Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/119-25/12610-ТВ від 15.08.2025).
Враховуючи викладене, Позивач звернувся до суду з позовом до російської федерації (з урахуванням заяви (вх.№5076) про збільшення позовних вимог) про стягнення майнової шкоди 8 411 567 грн 00 коп., що на дати проведених оцінок збитків за офіційним курсом Національного банку України складає в еквіваленті 202 847 (двісті дві тисячі вісімсот сорок сім) доларів США 30 центів.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. (ч. 1 ст. 321 ЦК України)
Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч. 1, 3 ст. 386 ЦК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. (ст. 15 ЦК України)
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. (ст. 16 ЦК України).
У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (СЬаЬаІ V. іЬе Ііпііесі Кіп§с1от, (22414/93) [1996] ЕСНК. 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ССПЛ вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява N 38722/02)).
З урахуванням наведеного, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Права особи в суді повинні бути захищені таким способом, який реально відновить її порушені інтереси.
Враховуючи наведене, вимога про стягнення з відповідача суми завданих реальних збитків є ефективним способом захисту порушеного права Позивача в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законодавства України, та фактично призведе до відновлення його порушених прав.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
Законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.
Відповідно до Конституції України Україна є суверенна і незалежна. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
У п. 4 ч. 1 ст. 2 Статуту ООН закріплено принцип, згідно з яким всі члени Організації Об`єднаних Націй утримуються у їх міжнародних відносинах від загрози силою чи її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.
Відповідно до ст. 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Визначення агресії» від 14.12.1974 як акт агресії кваліфікується, зокрема, вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення чи нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави чи її частини, а також бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави.
У Меморандумі про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.
Факт військової агресії російської федерації проти України є загальновідомим.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан. Продовження строку дії воєнного стану в Україні здійснювалося відповідними Указами Президента України; воєнний стан наразі триває.
Резолюцією Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Агресія проти України» A/RES/ES-11/1 від 2 березня 2022 року визнано, що росія вчинила агресію проти України, порушивши базові норми ООН. Від російської федерації вимагається припинити збройну агресію проти України, включаючи також деокупацію Криму та Донбасу, негайно, повністю та безумовно вивести всі свої збройні сили з території України в межах її міжнародно визнаних кордонів.
Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.
Резолюцією Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй A/RES/ES-11/5 від 14 листопада 2022 року Сприяння здійсненню правового захисту і забезпечення відшкодування шкоди у зв`язку з агресією проти України визнається, зокрема, що російська федерація повинна нести правову відповідальність за наслідки всіх її міжнародно-протиправних дій в Україні або проти України, включаючи відшкодування шкоди та будь-яких збитків, завданих такими діями.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14.04.2022, про заяву Верховної Ради України Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення збройними силами російської федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 210/4458/15-ц, від 30.01.2020 у справі 287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.08.2017 року у справі № 761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії російської федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.
Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Відповідно до частини третьої статті 85 ГПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Отже, протиправність діяння відповідача, як складового елементу факту збройної агресії росії проти України в розумінні частини третьої статті 85 ГПК України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні.
Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими правопорушеннями і завданими збитками. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого правопорушення, тобто наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшенням майнових прав іншої.
Суд установив, що внаслідок нанесення 26.11.2024 ракетного удару російською федерацією пошкоджено майно Позивача, що підтверджується сукупністю наданих Позивачем доказів, зокрема: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні № 22024200000000464 від 26.11.2024; актом про пожежу від 26.11.2024; висновком експертів №1882/183 від 01.05.2025, висновком експерта Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/119-25/12610-ТВ від 15.08.2025.
Щодо вини, як складового елемента цивільного правопорушення, законодавством України не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. В контексті зазначеного, саме відповідач повинен доводити відсутність своєї вини у спірних правовідносинах
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В частині 3 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
На підставі наведених положень чинного законодавства, знищення належного Позивачу на праві власності майна порушує відповідне право власності Позивача, який у зв`язку із цим набуває право на відшкодування заподіяних йому шкоди.
Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 ЦК України, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин
Згідно зі ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
При цьому держава є специфічним суб`єктом правовідносин. Під державою розуміється організація політичної влади домінуючої частини населення у соціально неоднорідному суспільстві, яка, забезпечуючи цілісність і безпеку суспільства, здійснює керівництво ним насамперед в інтересах цієї частини, а також управління загальносуспільними справами. До визначальних ознак держави відноситься наявність для виконання своїх завдань та функцій специфічного апарату, який володіє владними повноваженнями і має матеріальні засоби для реалізації цих повноважень. Реалізація функцій держави здійснюється через специфічний апарат, порядок формування, правовий статус та повноваження якого визначаються самою державою.
Відповідно до пунктів 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 (що набрала чинності для України 24.08.1991) договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у формі відшкодування збитків, якщо для цього є підстави. Вона є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил.
Відтак, стягнення відповідних збитків має здійснюватись із держави вцілому, за рахунок усіх наявних у неї активів, зокрема і майна підрозділів специфічного апарату держави, який реалізує її функції, в тому числі як державних органів, так і інших підприємств, організацій, установ, які реалізовують відповідні державні функції, незважаючи, який конкретно її підрозділ заподіяв шкоду.
За таких умов, пред`явлення позовних вимоги до російської федерації, як до держави вцілому не лише відповідає положенням матеріального закону, але являє собою ефективний спосіб захисту права Позивача.
Процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації (далі - шкода та збитки), починаючи з 19 лютого 2014 року встановлює Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 326 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2022 року № 951).
Під час оцінки (визначення розміру) реальних збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям, іншим суб`єктам господарювання всіх форм власності внаслідок втрати, руйнування або пошкодження їх майна у зв`язку зі збройною агресією російської федерації (далі - збройна агресія), оцінки (визначення розміру) упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності зазначеними суб`єктами господарювання, а також оцінки потреб у відновленні майна суб`єктів господарювання застосовується Методика визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією російської федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності, затверджена наказом Міністерства економіки України та Фонду державного майна України 18 жовтня 2022 року № 3904/1223, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 грудня 2022 р. за № 1522/38858.
Відповідно до п. 7 Методики оцінка збитків, завданих постраждалим внаслідок збройної агресії, здійснюється шляхом проведення незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи (експертного дослідження).
Судова експертиза (експертне дослідження), що пов`язана з оцінкою збитків, та діяльність судових експертів, що пов`язана з оцінкою майна, здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України Про судову експертизу, з урахуванням особливостей методичного регулювання оцінки збитків, спричинених втратою, руйнуванням та пошкодженням майна державної, комунальної та приватної форм власності в ході збройної агресії, визначених цією Методикою. При цьому в дослідницькій частині висновку експерта відображаються всі процедури, пов`язані з оцінкою збитків, що визначені цією Методикою.
Наявність матеріальної шкоди, її розмір внаслідок пошкодження майна Позивача підтверджується висновком експертів №1882/183 від 01.05.2025, висновком експерта Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/119-25/12610-ТВ від 15.08.2025.
Загальний розмір шкоди, встановлений експертами, становить 8 411 567 грн 00 коп. (7 138 755 грн 00 коп. + 1 272 812 грн 00 коп.).
Відповідно до п. 9 Розділу І Методики, за умовну грошову одиницю приймають долар США. Отриманий результат в еквіваленті умовної грошової одиниці переводять у гривневий еквівалент за курсом Національного банку України на дату оцінки.
Таким чином, на дату оцінки судовими експертами нерухомого майна - 01.05.2025, визначена майнова шкода в загальному розмірі 7 138 755 грн 00 коп. становить 172 140,14 доларів США (курс долара до гривні за 1 долар 41,4706 грн).
На дату оцінки судовим експертом рухомого майна – 15.08.2025, визначена майнова шкода в загальному розмірі 1 272 812 грн 00 коп. становить 30 707,16 доларів США (курс долара до гривні за 1 долар 41,4500 грн).
За встановлених судом обставин, викладених вище, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується факт наявності шкоди, протиправність поведінки особи, яка завдала шкоду, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом шкодою. Відтак, суд дійшов висновку про виникнення у рф зобов`язання з відшкодування шкоди в повному обсязі та визнання позовних вимог законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.
Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до р. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Враховуючи викладене, зважаючи на задоволення позову, з відповідача в дохід Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 126 173 грн 50 коп., оскільки Позивач звільнений від сплати судового збору у порядку п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з російської федерації (russian federation код ISO ru/rus 643) на користь Фізичної особи-підприємця Кажанова Олександра Івановича ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) 8 411 567 (вісім мільйонів чотириста одинадцять тисяч п`ятсот шістдесят сім) грн 00 коп. майнової шкоди, завданої внаслідок збройної агресії рф, що складає 202 847,30 доларів США (двісті дві тисячі вісімсот сорок сім доларів 30 центів) станом на дати проведення експертних оцінок.
3. Стягнути з російської федерації (russian federation код ISO ru/rus 643) до державного бюджету України (рахунок UA868999980313181206083018540, ЄДРПОУ 37970404, надавач платіжних послуг отримувача - Казначейство України, отримувач - ГУК Сум.обл./Сумська МТГ/22030101) 126 173 (сто двадцять шість тисяч сто сімдесят три) грн 50 коп. судового збору.
4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 21.04.2026.

Суддя	С.В. Заєць