ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/23260/25
провадження № 2-а/753/82/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року Дарницький районний суд м. Києва під головуванням судді Осіпенко Л.М., 
за участю: 
секретаря судового засідання - Петрової Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Дарницького районного суду міста Києва справу 
за адміністративним позовом ОСОБА_1 
до Департаменту патрульної поліції 
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Папенко Р.С., звернувся до суду з позовом до відповідача ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі.
В обґрунтування позову зазначив, що 06.10.2025 року інспектором УПП у Львівській області Департаменту патрульної поліції Середою Д.В. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5878944 від 06.10.2025 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. 
За змістом оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 рухаючись транспортним засобом «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 дорогою М10-01 західний обхід міста Львова 7 км був зупинений нібито за перевищення допустимої швидкості в с. Холодновідка Львівської області. 
Разом з тим, вважає, що дана постанова підлягає скасуванню, виходячи з такого.
Під час вимірювання швидкості транспортного засобу «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 лазерний вимірювач швидкості «TruCAM» не був встановлений стаціонарно, а знаходився в руках працівника поліції, що дає більшу похибку ніж встановлена заводом виробником ±2 км/год.
Водночас у фабулі протоколу не вказано, що позивач порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України більш ніж на 20 км/год, саме в зоні дії дорожнього знаку 5.45 "населений пункт".Зміст постанови не дає змоги ідентифікувати ділянку дороги, місце зупинки позивача, місце розміщення пристрою «TruCAM» та місце розташування будь-яких дорожніх знаків. Отже, не можливо встановити, що на місці де було зупинено позивача існувало обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год. 
З огляду на викладене, позивач вважає, що з матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, у зв`язку із чим, всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення. 
Представник позивача вважає, що в діях позивача ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а тому просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія ЕНА №5878944 від 06.10.2025р. відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі (а.с. 1-28).
12.12.2025 року представник відповідача Департаменту патрульної поліції - Забродоцька Я.Р. звернулась до суду з відзивом на позов. В обґрунтування заперечень проти позову зазначила, що позивач ОСОБА_1 06.10.2025 року у с. Холодновідка, автомобільна дорога М10-01 Західний обхід, 7 км, керував транспортним засобом «Volkswagen Golf» з державним номерним знаком НОМЕР_1 зі швидкістю 73 км/год, при дозволеній швидкості 50 км/год, швидкість руху вимірювалась лазерним приладом TruCam LTI20/20 TC000652, чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху. Факт вчинення адміністративного правопорушення був зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM ІІ № ТС000652, який має сертифікат відповідності та є придатним до застосування. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості. Лазерний вимірювач TRUCAM відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу. Тобто використання пристрою в ручному режимі не є порушенням закону чи інструкції використання такого приладу.Звертає увагу суду, що при зверненні до суду з позовною заявою, позивачем не долучено доказів, що підтверджували б рух автомобіля поза межами населеного пункту, поза зоною дії знаку 5.49 (початок населеного пункту) із встановленою дозволеною швидкість руху - не більше 50 км/год.Вважає, що сама лише незгода позивача з його притягненням до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності (а.с. 60-76).
15.12.2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Папенко Р.С. звернувся до суду з відповіддю на відзив. В обґрунтування посилається на те, що жодного відеозапису з портативного відеореєстратора при складанні даної постанови не було надано і в постанові у п. 7 не вказано про технічний засіб і про відео запис у графі "До постанови додаються", яка є не заповненою. Такий відеозапис не досліджувався інспектором при розгляді справи і не може бути доказом. Крім того, вказує, що на наданому відповідачем відеозаписі зафіксоване тремтіння пристрою, що могло суттєво вплинути на результати вимірювання швидкості (а.с. 73-76).
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01.12.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с. 50).
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Папенко Р.С. присутніми не були, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача звернувся до суду з клопотанням, в якому підтримав позов, з підстав викладених у ньому та просив суд його задовольнити, судове засідання просив проводити без його участі та без участі позивача.
У судове засідання представник Департаменту патрульної поліції не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з клопотанням, в якому просив здійснювати розгляд справи без його участі.
На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини.
Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5876944 від 06.10.2025 року, яка винесена інспектором УПП у Львівській області Департаменту патрульної поліції Середою Д.В., 06.10.2025 року о 16:01:14 год. с. Холодновідка, 0 А/Д М10-01 Західний обхід міста Львова 7км водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 73 км/год, чим порушив допустиме обмеження швидкості 50 км/год, швидкість руху вимірювалась лазерним приладом TruCam TC000652, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху - порушення швидкісного режиму в населених пунктах, за що передбачено адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 22-23).
Вищевказаною постановою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. 
Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (Стаття 96 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України).
Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) також визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Розділом 12 Правил дорожнього руху (ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, врегульовано питання швидкості руху.
Пунктом 12.4 ПДР передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину встановлена частиною 1 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідачем до суду на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності надано фото та відеозапис лазерного вимірювача швидкості TruCam (а.с. 70-71).
Зазначені фото та відеозапис, які досліджені судом, містять фіксацію руху транспортного засобу - легкового автомобіля «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 06.10.2025 року о 15:59:53 год. зі швидкістю 73 км/год, місце фіксації: «АД М10-01 6 км» (а.с. 71).
Проте, встановити чи було здійснено вимірювання швидкості зазначеного транспортного засобу в межах населеного пункту - с. Холодновідка чи поза населеним пунктом із наданих суду фото та відеозаписів неможливо.
Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували місце вчинення інкримінованого правопорушення. Зокрема, у матеріалах справи відсутні об`єктивні дані, такі як знімки з екрану картографічних сервісів, географічні координати або інші відомості, які б свідчили про те, що рух позивача зі швидкістю 73 км/год здійснювався саме в межах населеного пункту с. Холодновідка.
Також суд встановив, що початок відеозапису, наданого відповідачем, є неякісним та розмитим, у зв`язку з чим не дає можливості чітко ідентифікувати дорожню обстановку на відповідній ділянці.
Зокрема, з такого відеозапису неможливо достовірно встановити наявність дорожнього знаку 5.45 «Населений пункт» на відрізку дороги, де, за твердженням відповідача, було зафіксовано правопорушення.
Суд враховує, що міжнародна автомобільна дорога загального користування державного значення М-10, яка є Західним об`їздом м. Львова, має протяжність 15,6 км та проходить через декілька населених пунктів.
З огляду на це, сама по собі обставина руху транспортного засобу зазначеною автомобільною дорогою не свідчить про те, що такий рух здійснювався саме в межах конкретного населеного пункту, без належного підтвердження відповідними доказами місця фіксації правопорушення.
Таким чином, суд погоджується з доводами позивача та його представника про відсутність належних та допустимих доказів порушення позивачем встановленого обмеження швидкості руху транспортного засобу в межах населеного пункту.
Суд встановив, що у постанові серії ЕНА № 5876944 від 06 жовтня 2025 року у пункті 7 «До постанови додаються» працівниками поліції не зазначено жодних матеріалів чи доказів (зокрема відеозаписів), на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Відповідно до практики Верховного Суду приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення судами попередніх інстанцій рішень у цій справі) не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення (постанови від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а).
При цьому, сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Лише фіксація саме вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.
За таких обставин суд дійшов до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5876944 від 06.10.2025 року, складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 24 січня 2019 року у справі №428/2769/17, від 30 травня 2018 року у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016).
Враховуючи, що обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд дійшов висновку щодо недоведеності відповідачем під час судового розгляду справи правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Принцип презумпції винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, посилаючись на належні та допустимі докази (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Суб`єктом владних повноважень не доведена правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення штрафу відповідно до санкції частини 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що є підставою для задоволення позовних вимог позивача.
Інші доводи відповідача суд не приймає до уваги, оскільки вони не мають вирішального значення для справи.
Щодо позовної вимоги стосовно закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до частини першої статті 293 КУпАП орган (посадова особа), розглядаючи скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилене.
Отже, оскільки у справі немає доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статтею 122 КУпАП, то склад цього правопорушення відсутній.
Виходячи з вищевказаного, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 337/3389/16-а (2-а/337/154/2016), від 22 липня 2019 року у справі №757/2757/16-а.
Відповідно ст.ст. 132, 139 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що з суб`єкта владних повноважень на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 605,60 грн., що відповідає ст. 139 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 73, 79, 139, 159, 205, 211, 217, 227, 228, 241, 246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі - задовольнити. 
Скасувати постанову інспектора УПП у Львівській області Департаменту патрульної поліції Середи Діани Василівни про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №5878944 від 06.10.2025 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень 00 копійок.
Справу про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Департамент патрульної поліції, код ЄДРПОУ 40108646, адреса місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3. 

Суддя:           Осіпенко Л.М.