Справа №705/7161/25
2/705/1191/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого – судді Піньковського Р.В. 
при секретарі Заповітряній Д.В. 
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, 
У С Т А Н О В И В:
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Прудивус М.А. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, в обґрунтування якої зазначив наступне. 
20 квітня 2004 року Уманським відділом ДРАЦС було видано свідоцтво про смерть батька позивача – ОСОБА_3 , при чому факт смерть батька позивача була визнана унаслідок тривалої його відсутності та перебуванні в розшуку, як пропавшого безвісти та, у зв`язку з винесенням рішення суду після 12 грудня 2003 року, але саме рішення суду у позивача відсутнє. 
На момент смерті батька (дату визнання його померлим рішенням суду) позивач в справі був неповнолітнім, а отже прийняв спадщину у відповідності до ч. 4 ст. 1268 ЦК України.
Позивач є рідним сином померлого, що встановлено і визнано державним нотаріусом Другої Уманської державної нотаріальної контори в самій спадковій справі на підставі наявних правовстановлюючих документів.
На момент визнання померлим спадкодавця він проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 разом зі своєю дружиною – мамою позивача ОСОБА_2 , а тому вона також є такою, що прийняла спадщину. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 немає, за проведеними перевірками в ході ведення спадкової справи заповітів спадкодавець не залишив. 
Батькові позивача у відповідності до рішення Уманської районної ради від 12 березня 1999 року №5-14 для створення та розширення фермерського господарства було надано дозвіл на виготовлення проектної документації по відводу земельної ділянки розміром 64 га в т.ч. 37 га із земель запасу Фурманської сільської ради. 
Рішенням Уманської районної ради від 26 жовтня 1999 року №9-14 було ОСОБА_3 надано для розширення фермерського господарства земельну ділянку загальною площею 63,1 га в тому числі 37.0 га ріллі, пасовищ 13,2 га, доріг, 0,3 га сіножаті поліпшені 11,3 га, захисні насадження 1,3 га земель запасу в адмінмежах Фурманської сільської ради. 
На підставі вказаних рішень уповноваженого на той час у відповідності до Земельного законодавства та у відповідності до Законодавства про місцеве самоврядування органу та на підставі складеного Технічного звіту на вищезазначений перелік земельних ділянок, ОСОБА_3 також було видано Державний акт на право постійного користування землею від 21 квітня 2000 року серії ЧР №15-71. 
В послідуючому за згодою ОСОБА_3 частину земель було передано в користування місцевому КСПП, а саме земельні ділянки площею 1,3 га (№3) та земельна ділянка 37,2199 га (№2) в постійному користуванні залишилась лише земельна ділянка площею 25,8983 га, а саме земельна ділянка пасовищ та сіножатей на плані №1, а отже безпосередньо земельна ділянка, з якої і створювалось ФГ «Подоляни» спадкодавцем. 
В ході ведення спадкової справи за направленням державного нотаріуса було виготовлено технічну документацію на вказану земельну ділянку та присвоєно їй кадастровий номер 7124389000:02:001:1524, право постійного користування за ОСОБА_3 зареєстровано в Державному земельному кадастрі та в Державному реєстрі реєстрації прав власності. Відповідно положень на той час чинного законодавства спадкодавцем ще в 1994 році було створено ФГ «Подоляни», в 2011 році такі відомості було переведено податковим органом і в ЄДРПОУ. 
На момент смерті спадкодавця відкрилась спадщина у вигляді права власності на частку в Фермерському господарстві «Подоляни» код ЄДРПОУ 21378381, зі статутним капіталом 8000,00 грн. яке на даний час перебуває в стадії припинення та не ліквідоване, відомості про яке до даного часу не виключені з ЄДРПОУ, про що свідчить Витяг з ЄДРПОУ, що додано до позову. 
При цьому, слід зауважити, що унесення до ЄДРПОУ відповідного запису про початок процедури ліквідації ФГ «Подоляни» відбулось на підставі відповідного звернення податкового органу – Уманської ОДПІ до Господарського суду Черкаської області та відповідно Рішенням Господарського суду Черкаської області від 25 січня 2007 року в справі №01/267а було вирішено припинити юридичну особу ФГ «Подоляни». 
Отже, на той час – момент постановлення судового рішення про припинення юридичної особи з мотивів неподання ОСОБА_3 податкової звітності більше 1 року, власне сам ОСОБА_3 був вже визнаний померлим та, на непоправну помилку Уманської ОДПІ не було залучено позивача через його законного представника – відповідача в справі й його маму як правонаступником. 
При цьому при постановленні рішення про припинення ГСЧО не було призначено ліквідаційну комісію ФГ «Подоляни», державним реєстратором у зв`язку з не призначенням судом ліквідаційної комісії призначено також й податкового органу як ліквідаційної комісії ФГ. 
Отже, через вказане порушення було й залишено в державному реєстрі ЄДРПОУ Фермерське господарство «Подоляни», адже до оформлення спадщини не є можливим включитись в склад ліквідаційної комісії та за бажанням позивача відновити діяльність ФГ, сплачувати податки та вести бодай невелику діяльність, аналогічно і Державний реєстратор юридичних осіб не може завершити державної реєстрації та ліквідації ФГ з ЄДРПОУ – за відсутності службової особи ФГ з повноваженнями подати ліквідаційний баланс та заяву про ліквідацію з скасуванням запису в ЄДРПОУ. 
На даний час ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб – підприємців» був значно змінений, існує зовсім інший порядок ліквідації юридичної особи, що унеможливлює будь які реєстраційні дії з ФГ «Подоляни», про що зазначила Держнотаріус в своїй постанові. Одночасно, з наявності ФГ «Подоляни» в ЄДРПОУ у спадкоємців залишається право на частку в означеному ФГ в порядку спадкування, в тому числі і право постійного користування земельною ділянкою. 
Відповідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 25 вересня 2025 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, як власне на саме право постійного користування земельною ділянкою, так і на частку в статутному капіталі ФГ «Подоляни», серед мотивів, які навів нотаріус є лише посилання на відсутність правової підстави спадкувати право постійного користування. 
Після смерті ОСОБА_3 та по досягненню дорослого віку позивач звернувся до на той час Уманської районної державної нотаріальної контори із заявою про оформлення спадкових прав, у зв`язку з чим була відкрита спадкова справа 573/2012
У відповідності до вимог чинного законодавства, право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати, а тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.
Проте право постійного користування земельною ділянкою, яку отримав для ведення селянського (фермерського) господарства його засновник, може бути об`єктом спадкування, якщо зазначена особа до її смерті не змогла створити (зареєструвати) селянське (фермерське) господарство. Тільки у такому разі право постійного користування зазначеною ділянкою входить до складу спадщини у разі смерті цієї особи та може бути успадкованим лише для мети, для якої це право отримав спадкодавець. 
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц, провадження № 14-63цс20. 
Оскільки після отримання у постійне користування земельної ділянки, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства, та проведення померлим ОСОБА_3 державної реєстрації такого господарства постійним користувачем цієї ділянки є відповідне господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Тому у такій ситуації зазначене право не може бути об`єктом спадкування, а постійним користувачем вказаної ділянки після смерті засновника залишається селянське (фермерське) господарство. 
З огляду на викладене позивач вимушений заявити вимогу про визнання права власності на фермерське господарство, як юридичну особу в порядку спадкування. 
На час виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про господарські товариства», який у статті 55 передбачав, що у зв`язку зі смертю громадянина учасника товариства, спадкоємці мали переважне право вступу до цього товариства. У разі відмови спадкоємця від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього спадкоємця йому видавалися у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала спадкодавцю, і вартість якої визначалася на день смерті учасника. 
У випадку смерті засновника (члена) селянського (фермерського) господарства його спадкоємці мають право на спадкування цього господарства (прав засновника, члена). За наявності у фермерського господарства статутного (складеного) капіталу з розподілом часток між його засновником, членами спадкоємці засновника (члена) фермерського господарства спадкують відповідні права засновника (члена), якому належала відповідна частка у статутному (складеному) капіталі. 
Оскільки позивач є спадкоємцем померлого ОСОБА_3 - єдиного учасника товариства, не відмовлявся від вступу до цього товариства, то визнання за позивачем в порядку спадкування після смерті батька прав засновника фермерського господарства «Подоляни» є ефективним способом захисту його прав як спадкоємця засновника. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц, провадження № 14-63цс20, а також правовому висновку в повністю аналогічній справі в Постанові Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 справа № 503/1531/17. 
У зв`язку з чим, просить суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , право засновника фермерського господарства «Подоляни» код ЄДРПОУ 21378381 в порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач у судове засідання не з`явилася, від представника позивача – адвоката Прудивуса М.А. надійшла письмова заява, в якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність та у відсутність його довірителя, позовні вимоги підтримують, просить суд позов задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. 
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Суд, повно та всесторонньо вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, врахувавши позицію сторін, викладену у заявах, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
За приписами ч. ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції (ЗУ № 475/97-ВР від 17.07.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Стаття 1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У відповідності до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку.
Крім того, як роз`яснено у п. 23 Постанови Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.
За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.
Згідно з п. 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, - виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Крім того, як вбачається з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство» успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.
Відповідно до норм п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику за позовами про захист права приватної власності» успадкування майна селянського (фермерського) господарства здійснюється за загальними правилами спадкового права.
Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України (ч. 4 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство»).
Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа.
Відповідно до норм ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство», до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.
Згідно ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство», майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Майнові права, що входятьдо складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін. У власності фермерського господарства може перебувати будь-яке майно, в тому числі земельні ділянки, житлові будинки, господарські будівлі і споруди, засоби виробництва тощо, яке необхідне для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і набуття якого у власність не заборонено законом. Фермерське господарство має право здійснювати відчуження та набуття майна на підставі цивільно-правових угод. Порядок володіння, користування і розпорядження майном фермерського господарства здійснюється відповідно до його Статуту, якщо інше не передбачено угодою між членами фермерського господарства та законом. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються Статутом фермерського господарства. Майнові спори між фермерським господарством та його членами вирішуються судом.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.
Фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання (ч. 1 ст. 22 Закону України «Про фермерське господарство»).
Згідно статті 20 Закону України «Про фермерське господарство» статті 20 Закону України «Про фермерське господарство» майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін.
Статтею 35 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що діяльність фермерського господарства припиняється у разі: реорганізації фермерського господарства; ліквідації фермерського господарства; визнання фермерського господарства неплатоспроможним (банкрутом); якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства.
Судом установлено, що згідно відомостей зі спадкової справи, заведеної нотаріусом Другої уманської державної нотаріальної контори № 573/2012 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом, на спадкове майно.
Разом з тим, згідно заяви позивача ОСОБА_1 від 20.11.2012, спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , він прийняв та просить видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом, а згідно заяви відповідача ОСОБА_2 від 20.11.2012, спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона не прийняла, на день смерті разом з померлим не була зареєстрована та не проживала. Із заявою про продовження строку для прийняття спадщини до суду звертатися не буде. Не заперечує проти того, щоб спадщину на себе оформив син спадкодавця – ОСОБА_1 . 
У відповідності до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру сформованих 20.11.2012 за номерами 32438363 та 32438390, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, а також заповіти/спадкові договори, щодо спадкодавця – ОСОБА_3 , російською мовою – ОСОБА_4 , відповідно не заводилися, не видавалися та відсутні. 
Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 вересня 2025 року, Велика К.С., державний нотаріус Другої уманської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право постійного користування земельною ділянкою площею 25,8983 га, кадастровий номер 7124389000:02:001:1524, наданою для ведення фермерського господарства, місцезнаходження якої: Черкаська область, Уманський район, Фурманська сільська рада, у зв`язку з його перебуванням у складі цілісного майнового комплексу фермерського господарства, яке перебуває у стані припинення. 
Вказаною постановою нотаріусом установлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , заведена за № 573 за 2012 рік на підставі заяви сина спадкодавця – ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину. 
З метою оформлення спадкових прав на право постійного користування земельною ділянкою з Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області було витребувано засвідчену копію державного акту на право постійного користування земельною ділянкою площею 76,1 га, наданою для ведення фермерського господарства, місцезнаходження якої: Черкаська область, Уманський район, Фурманська сільська рада, серія ЧР 15-71, виданого ОСОБА_3 Уманською районною радою Черкаської області 21.04.2000.
На час винесення постанови, згідно акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 14.12.2020, за померлим ОСОБА_3 , на підставі вказаного вище державного акту серії ЧР 15-71 від 21.04.2000, рахується право постійного користування земельною ділянкою площею 25,8983 га, кадастровий номер 7124389000:02:001:1524, наданою для ведення фермерського господарства, місцезнаходження якої: Черкаська область, Уманський район, Фурманська сільська рада. 
На час надання ОСОБА_3 права постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства відповідні правовідносини регулювалися Земельним Кодексом Української РСР від 18 грудня 1990 року. ОСОБА_3 є єдиним засновником Фермерського Господарства «Подоляни», код ЄДРПОУ 2137838, розмір статутного (складеного) капіталу 8000,00 грн. 
Право користування землею входить до складу майна фермерського господарства, що відповідає вимогам ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство». 
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 35992877 від 25.09.2025 Фермерське господарство «Подоляни» (ФГ «Подоляни»), ідентифікаційний код юридичної особи – 21378381, перебуває в стані припинення, що унеможливлює процес успадкування складеного капіталу юридичної особи. 
У зв`язку із зазначеним, видача свідоцтва про право на спадщину ні на право постійного користування земельною ділянкою площею 25,8983 га, кадастровий номер 7124389000:02:001:1524, наданою для ведення фермерського господарства, місцезнаходження якої: Черкаська область, Уманський район, Фурманська сільська рада, а ні на складений капітал фермерського господарства, неможлива. 
Також матеріали спадкової справи містять витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, сформований Великою К.С., державним нотаріусом Другої уманської державної нотаріальної контори, 25.09.2025, яким підтверджується, що Фермерське господарство «Подоляни» (ФГ «Подоляни»), було зареєстровано 08.06.1994, дата запису про державну реєстрацію: 01.11.2011, номер запису: 10151020000000744. Вказане фермерське господарство перебуває в стані припинення, що не пов`язано з її банкрутством. Керівником (засновником) юридичної особи рахується ОСОБА_3 з 08.06.1994. Діяльність здійснюється на підставі власного установчого документу, розмір статутного капіталу становить 8000,00 грн. Основним видом економічної діяльності є вирощування зернових та технічних культур. У розділі «Дані про хронологію реєстраційних дій» зазначено, що державна реєстрація створення юридичної особи, 01.11.2011, 10151020000000744, ОСОБА_5 , Уманська районна державна адміністрація Черкаської області. Внесення судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов`язано з її банкрутством, 01.11.2011, 10151020000000744, Судове рішення про неподання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону від 25.01.2007 № 01/267а, дата набуття чинності: 24.02.2007, видавник: Господарський суд Черкаської області, ОСОБА_5 , Уманська районна державна адміністрація Черкаської області.
Згідно рішення Уманської районної ради Черкаської області від 12.03.1999 № 5-14, ОСОБА_3 , було надано згоду на виготовлення проектної документації по відводу земельної ділянки розміром 64 га, в т.ч. ріллі – 37 га із земель запасу Фурманської сільської ради для розширення фермерського господарства. 
Згідно рішення Уманської районної ради Черкаської області від 26.10.1999 № 9-14, ОСОБА_3 , для розширення фермерського господарства надано земельну ділянку загальною площею 63,1 га, в т.ч. ріллі – 37,0 га, пасовищ – 13,2 га, доріг – 0,3 га, сіножаті поліпшені – 11,3 га, захисні насадження – 1,3 га. 
Згідно державного акту на право постійного користування землею серії ЧР 15-71, ОСОБА_3 , на підставі рішення Уманського районного суду від 23.03.1994 та рішення Уманської районної ради Уманського району Черкаської області від 26.10.1999 № 9-14 надано у постійне користування земельна ділянка площею 76,1 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Фурманської сільської ради Уманського району, цільове призначення – для ведення фермерського господарства та розширення фермерського господарства. 
За встановлених обставин вбачається, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був єдиним засновником Фермерського господарства «Подоляни», яке станом на час звернення позивача до суду перебуває в стані припинення але не ліквідоване. Внесення до ЄДРПОУ відповідного запису про початок процедури ліквідації ФГ «Подоляни» відбулось на підставі звернення податкового органу – Уманської ОДПІ до Господарського суду Черкаської області рішенням якого від 25 січня 2007 року в справі №01/267а було вирішено припинити юридичну особу ФГ «Подоляни». На момент винесення судом зазначеного рішення засновник ФГ «Подоляни» ОСОБА_3 вже був померлим. 
Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються між іншим майнові права. Майнові права визнаються речовими правами.
Законодавством, чинним на час створення та реєстрації селянського (фермерського) господарства ОСОБА_3 , не було передбачено обов`язковості формування статутного капіталу фермерського господарстві. Отже ОСОБА_3 , як засновник, закріпивши таким чином майно за фермерським господарством, набув майнові права на нього і відповідно спадкоємець вправі їх спадкувати.
У відповідності до вимог ст. 38 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців» в редакції, що діяла на момент винесення судового рішення про припинення юридичної особи – ФГ «Подоляни», суд, який постановив рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов`язане з банкрутством юридичної особи, у день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцезнаходженням юридичної особи для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення. Дата надходження відповідного судового рішення вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій. Підставами для постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи, є між іншим, неподання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону.
Державний реєстратор повинен не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи, внести до Єдиного державного реєстру запис щодо цього судового рішення та в той же день повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування та юридичну особу, щодо якої було прийнято судове рішення, про внесення до Єдиного державного реєстру такого запису. 
З дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення юридичної особи застосовуються обмеження, які встановлені законом, зокрема частиною другою статті 35 цього Закону. 
Суд призначає в рішенні щодо припинення юридичної особи, у зв`язку з її ліквідацією комісію з припинення (ліквідаційну комісію) та встановлює строк і порядок її роботи. Державний реєстратор вносить до Єдиного державного реєстру запис про призначення комісії з припинення (ліквідаційної комісії) не пізніше наступного робочого дня з дати надходження відповідного рішення. У разі, якщо в судовому рішенні щодо припинення юридичної особи у зв`язку з її ліквідацією не призначена комісія з припинення (ліквідаційна комісія), державний реєстратор не пізніше трьох робочих днів від дати надходження такого судового рішення вносить до Єдиного державного реєстру запис, в якому вказує як голову комісії з припинення (ліквідаційної комісії) юридичної особи керівника органу управління або особу, яка згідно з відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру, має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, якщо інше не встановлено судовим рішенням. 
У вказаному випадку ліквідаційну комісію ФГ «Подоляни» призначено не було ні судовим рішенням, ні державним реєстратором, процедура ліквідації фермерського господарства не завершена, а отже воно продовжу існувати, як об`єкт цивільних прав. 
У зв`язку з наявністю в державному реєстрі запису про припинення діяльності фермерського господарства після смерті його засновника ОСОБА_3 , позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права на вказаний цілісний майновий комплекс з метою продовження діяльності такого фермерського господарства, оскільки державний реєстратор не може завершити державної реєстрації та ліквідації ФГ. 
Відповідно до ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.
Позивач є рідним сином померлого ОСОБА_3 , який будучи зареєстрованим на момент смерті останнього разом зі спадкодавцем, спадщину фактично прийняв та в подальшому звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Інший спадкоємець першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_2 , від прийняття спадщини відмовилася та при цьому не заперечувала проти прийняття спадщини її сином ОСОБА_1 , але позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства в зв`язку з її перебуванням у складі цілісного майнового комплексу фермерського господарства, яке перебуває у стані припинення. 
Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
В роз`ясненнях, що містяться в п.9 Постанови №20 від 22.12.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що успадкування майна селянського (фермерського) господарства здійснюється за загальними правилами спадкового права.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц зроблено правовий висновок, згідно якого у випадку смерті засновника (члена) селянського (фермерського) господарства його спадкоємці мають право на спадкування цього господарства (прав засновника, члена). За наявності у фермерського господарства статутного (складеного) капіталу з розподілом часток між його засновником, членами спадкоємці засновника (члена) фермерського господарства спадкують відповідні права засновника (члена), якому належала відповідна частка у статутному (складеному) капіталі.
Оскільки ФГ «Подолян» перебуває у стані припинення, але при цьому не було завершено процедуру ліквідації, враховуючи, що позивач по справі, як єдиний спадкоємець, який прийняв спадщину, має намір продовжити справу свого батька та продовжити діяльність фермерського господарства, то визнання за позивачем в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , як єдиного засновника фермерського господарства, права засновника ФГ «Подоляни» є ефективним способом захисту його прав як спадкоємцю засновника. 
Згідно приписів ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
З урахуванням наданих позивачем доказів, позиції відповідача та встановлених обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що наявність запису про припинення діяльності фермерського господарства є перешкодою для реалізації своїх прав позивачем, оскільки останній, як спадкоємець першої черги спадкування за законом є правонаступником усіх прав та обов`язків померлого ОСОБА_3 , як засновника (голови) фермерського господарства «Подоляни», а тому наявні достатні підстави для задоволення позову та визнання за ОСОБА_1 права засновника щодо ФГ «Подоляни», оскільки зазначене не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 178, 191, 1216-1218, 1241, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 206, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд – 
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом право засновника щодо фермерського господарства «Подоляни» (код ЄДРПОУ 21378381) після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складене 12.03.2026.

Суддя: Р. В. Піньковський