Справа № 717/85/26
Номер провадження2/717/203/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2026          селище Кельменці
Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого – судді   Телешмана О.В.,
з участю секретаря судового засідання  Глібіщук М.Л.,
позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився,
представник відповідача Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області в судове засідання не з`явився. 
Представник відповідача регіонального відділення фонду державного майна України по Івано – Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях Сопко С.П. в судове засідання з`явився
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: 
ухвалити рішення, яким визнати за ним, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності за набувальною давністю на нежитлові будівля складів: 
площею 98,4 м2, який розташований по АДРЕСА_1 , позначений в технічному паспорті літерою «И»;
площею 464,1 м2, який розташований по АДРЕСА_1 , позначений в технічному паспорті літерою «І»;
Судові витрати залишає за собою.
Розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області та Регіонального відділення фонду державного майна України по Івано – Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, суд - 
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві просить розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.
Представник відповідача - Кельменецької селищної Дністровського району ради Чернівецької області Олійник Б.О. позов визнав повністю і просить розглядати справу у відсутності представника селищної ради, про що зазначив у відповідних письмових заявах.
Представник відповідача регіонального відділення фонду державного майна України по Івано – Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях Сопко С.П. позов не визнав повністю та пояснив, що повністю підтримує відзив на позовну заяву. Відповідно до розпорядження Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області (далі – Регіональне відділення) №70 від 18.03.1998р. та сертифіката №7 від 18.03.1998р., акцій відкритого акціонерного товариства «Івановецьке РТП», що належать державі в статутному капіталі товариства немає. 17.03.1998р. відповідно до наказу Регіонального відділення №195-ЗПАТ процес приватизації ВАТ «Івановецьке РТП» завершений. Відкритому акціонерному товариству «Івановецьке РТП», що є правонаступником прав і обов`язків Івановецького державного ремонтно-транспортного підприємства видано свідоцтво про власність від 17.03.1998р. №148-77 СПВ. В переліку державного майна, яке не увійшло до статутного капіталу відкритого акціонерного товариства «Івановецьке РТП» у процесі приватизації (форма 1є-П) державного майна, по якому не реалізовані управлінські рішення, немає. З огляду на викладене вище Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях вважає, що є неналежним співвідповідачем у даній справі, оскільки не є уповноваженим органом управління ані щодо спірного у даній справі майна, ані щодо ВАТ «Івановецьке РТП». Отже, орган приватизації немає ніяких обов`язків у спірних правовідносинах та не може самостійно вчиняти дії щодо них.
Інші заяви та клопотання не надходили.
Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. 
Судом також встановлено, що з 2011 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрито та безперервно користується нежитловими будівлями складів: площею 98,4 кв. м., який розташований по АДРЕСА_1 , позначений в технічному паспорті літерою «И»; та площею 464,1 кв. м., який розташований по АДРЕСА_1 , позначений в технічному паспорті літерою «І», що підтверджується довідкою Івановецького старостинського округу № 10 Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області від 15.01.2026 року № 15 та протоколом №1/2 від 17 березня 2011 року про хід аукціону 15 березня 2011 року.
Позивач добросовісно заволодів даним нерухомим майном. Так, 15 березня 2011 року проведено аукціон, на якому об`єктом продажу були нежитлові будівлі вказаного вище нерухомого майна, за результатами якого позивач став переможцем в даному аукціоні, що стверджується протоколом №1/2 від 17 березня 2011 року про хід аукціону 15 березня 2011 року.
У вказаному вище протоколі аукціону адреса вказаного вище нерухомого майна зазначена, як АДРЕСА_1 
Проте, рішенням виконавчого комітету Івановецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області від 15.04.2011 року №31 «Про роздроблення комплексу будівель та споруд, що розташований по АДРЕСА_2 », що підтверджується копією архівного витягу з протоколу № 5 засідання виконавчого комітету Івановецької сільської ради від 15.04.2011 року вказаним вище нежитловим будівлям складів присвоєно адреси: складу, позначеному в технічному паспорті літерою «И», загальною площею 98,4 кв. м. - АДРЕСА_1 ; складу, позначеному в технічному паспорті літерою «І», загальною площею 464,1 кв. м. - АДРЕСА_2 .
За дані нежитлові будівлі складів позивач сплатив кошти, що стверджується квитанціями від 15.03.2011 року №176/213, від 21.03.2011 року №№)2ХХ35002 та користувався спірним нерухомим майном у власних цілях, як власник. 
Фактична площа вказаних нежитлових будівель складає 562,5 кв.м. Загальна площа даних приміщень збільшилася із 540,7 кв.м. на 562,5 кв.м. у зв`язку із помилковим попереднім обчисленням площі складу позначеного в технічному паспорті літерою «І»: збільшилася площа приміщення з 442,3 кв.м. на 464,1кв.м., що підтверджується довідкою Дністровського районного бюро технічної інвентаризації №26.1/7.1 від 15.01.2026 року. Згідно довідок Дністровського районного бюро технічної інвентаризації від 15.01.2026 року № 26.1/7, № 26.1/7.1 у зазначених вище нежитлових будівлях самочинного будівництва, перепланування та реконструкції не виявлено.
На підставі результатів вказаного вище аукціону позивач не уклав договір купівлі - продажу через процедуру банкрутства даного підприємства, що підтверджується ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 27.01.2012 року по справі № 5/56/6.
В подальшому ВАТ «Іванівецьке РТП», ліквідатором якого був ОСОБА_2 , було припинене, що підтверджується інформацією з відкритих джерел, зокрема витягом з ЄДР сайту «Опендатабот», з якого вбачається, що ВАТ «Іванівецьке РТП» код ЄДРПОУ 03767179 має статус: припинено. 
Крім того, судом встановлено, що відповідно до розпорядження Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області №70 від 18.03.1998 року та сертифіката №7 від 18.03.1998р., акцій відкритого акціонерного товариства «Івановецьке РТП», що належать державі в статутному капіталі товариства немає. 
17.03.1998р. відповідно до наказу Регіонального відділення №195-ЗПАТ процес приватизації ВАТ «Івановецьке РТП» завершений. Відкритому акціонерному товариству «Івановецьке РТП», що є правонаступником прав і обов`язків Івановецького державного ремонтно-транспортного підприємства видано свідоцтво про власність від 17.03.1998р. №148-77 СПВ. 
В переліку державного майна, яке не увійшло до статутного капіталу відкритого акціонерного товариства «Івановецьке РТП» у процесі приватизації (форма 1є-П) державного майна, по якому не реалізовані управлінські рішення, немає.
Отже, з 2011 року позивач ОСОБА_1 добросовісно заволодів вказаним вище нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном до даного часу.
Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. 
У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) наведено такі висновки. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). 
Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. 
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. 
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. 
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
Враховуючи викладене вище, законодавство, що регулює право власності за набувальною давністю, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 добросовісно заволодів нерухомим майном, а саме нежитловими будівлями складів: 
площею 98,4 м2, який розташований по АДРЕСА_1 , позначений в технічному паспорті літерою «И»;
площею 464,1 м2, який розташований по АДРЕСА_1 , позначений в технічному паспорті літерою «І» та відкрито і безперервно володів даним нерухомим майном протягом десяти років.
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності визнаних представником відповідача – Кельмененцької селищної ради Дністровського району Чернівецької області обставин або добровільності їх визнання.
Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 
Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Також судом встановлено, що відповідач Регіональне відділення фонду державного майна України по Івано – Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях не має жодних правовідносин з позивачем, іншим співвідповідачем з приводу спірного нерухомого майна, а також не має жодних прав на спірне майно, оскільки дане спірне майно не належить державі, що підтверджується дослідженими судом письмовими доказами.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.
Суд вважає, що слід визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме на нежитлові будівля складів: 
площею 98,4 м2, який розташований по АДРЕСА_1 , позначений в технічному паспорті літерою «И»;
площею 464,1 м2, який розташований по АДРЕСА_1 , позначений в технічному паспорті літерою «І». 
Також судом встановлено, що відповідач Регіональне відділення фонду державного майна України по Івано – Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях є неналежним співвідповідачем в даній справі, тому в позові до даного відповідача слід відмовити повністю за безпідставністю.
На підставі ст. ст. 15, 16, 328, 344 ЦК України , керуючись ст. ст. 2,5,12,13,15,19,76-80,206,209,258,259,263-265 ЦПК України, суд, - 
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_1 ) право власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме на нежитлові будівля складів: 
площею 98,4 м2, який розташований по АДРЕСА_1 , позначений в технічному паспорті літерою «И»;
площею 464,1 м2, який розташований по АДРЕСА_1 , позначений в технічному паспорті літерою «І».
В позові ОСОБА_1 до Регіонального відділення фонду державного майна України по Івано – Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 22.04.2026 року.

Суддя Телешман О.В.