Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2026 р. № 520/2713/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у зарахуванні до страхового стажу позивача ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця з 03.04.2000 по 04.06.2020;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати зазначений період підприємницької діяльності до страхового стажу позивача;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії по інвалідності з дати її призначення — 23.03.2025, що зазначена у пункті 12 витягу ЕКОПФО.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.
Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Судом встановлено, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 27.12.1999, при цьому державна реєстрація припинення підприємницької діяльності здійснена 04.06.2020.
Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою щодо зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21.10.2025 позивачу відмовлено у зарахуванні спірного періоду до страхового стажу.
Як зазначено у вказаному листі, страховий стаж обчислюється відповідно до даних персоніфікованого обліку системи загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди після 01.01.2004 — виключно за наявності відомостей про сплату страхових внесків. Відповідач зазначив, що за період здійснення позивачем підприємницької діяльності відсутні відомості про сплату страхових внесків у розмірах, передбачених законодавством, а також відсутні належні документи, які б підтверджували наявність страхового стажу за відповідні періоди.
Крім того, у відповіді зазначено, що частина періодів підприємницької діяльності не може бути зарахована до страхового стажу у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів та/або відомостей у системі персоніфікованого обліку.
Не погоджуючись із зазначеною відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058).
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058, встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами частини 3 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою:
ТП = Св : В, де:
ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях;
Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати;
В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.
Періоди роботи після призначення пенсії зараховуються до страхового стажу на загальних підставах.
За приписами пункту 3-1 Прикінцевих положень Закону №1058 визначено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються зокрема періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Страховий стаж обчислюється відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 3 розділу IV Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Положення), відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі звітності, що подається страхувальниками.
В Реєстрі застрахованих осіб зарахування періодів до страхового стажу відбувається на Центральному рівні в автоматичному режимі на підставі актуальної звітності страхувальників (з обов`язковим зазначенням сум нарахованої заробітної плати/доходу у межах максимальної величини, на яку нараховуються внески, і сум нарахованого на цей дохід внеску) та пропорційно сплаченим внескам відповідно до статті 24 Закону.
Суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження подання ним звітності на фізичну особу - підприємця за періоди з 2000 по 2020 роки.
Відповідач у листі від 27.10.2025 повідомив позивача, що в Реєстрі застрахованих осіб інформація про підприємницьку діяльність позивача відсутня.
Відповідно до пункту 6 розділу IV Положення, відомості про застрахованих осіб та звіти щодо сум нарахованих страхових внесків за період до 01 січня 2011 року подаються лише за результатами перевірки, здійсненої за заявою страхувальника.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 04.06.2020 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 4 розділу IV Положення у разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили.
За відомостями, що містяться в реєстрі страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, як фізична особа-підприємець з 10.01.2000 (розпорядження про дозвіл займатися підприємницькою діяльністю з 27.12.1999).
Відповідно до особової справи платника страхових внесків за період: з 27.12.1999 по 31.12.2010 дані щодо системи оподаткування відсутні, страхові внески на рахунки Пенсійного фонду України в Харківській області не надходили; з 01.01.2011 по 30.09.2013 звіти про нарахування суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску до Пенсійного фонду України в Харківській області не надавались, внески не сплачувались.
Частинами 1, 2 ст. 21 Закону № 1058 передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.
На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.
Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 Закону № 1058 визначено, що відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; надання страховикам, що здійснюють страхування довічних пенсій; надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду; обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.
Пунктом 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 передбачено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ). Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, встановлено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Відповідно до ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», який набрав чинність 06.01.1993 року та втратив чинність 01.01.2012 року, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту за умови, якщо:
кількість осіб, які перебувають у трудових відносинах з таким громадянином - платником податку, включаючи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності, не перевищує п`яти;
валовий доход такого громадянина від самостійного здійснення підприємницької діяльності або з використанням найманої праці за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю придбання патенту, не перевищує семи тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
громадянин здійснює підприємницьку діяльність з продажу товарів і надання супутніх такому продажу послуг на ринках. Доходи такого громадянина, одержані від здійснення інших видів підприємницької діяльності, оподатковуються у загальному порядку.
Документ, що засвідчує сплату фіксованого податку, є підставою для видачі податковим органом за місцем проживання громадянина патенту, в якому зазначаються: прізвище та ім`я цього громадянина; його ідентифікаційний номер; строк дії патенту; перелік осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником податку, або членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності; місце здійснення підприємницької діяльності; назва органу, що видав патент.
Розміри фіксованого податку встановлюються відповідною місцевою радою залежно від територіального розташування місця торгівлі і не можуть бути менше ніж 20 гривень та більше ніж 100 гривень за календарний місяць для громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність самостійно.
Доходи громадянина, одержані від здійснення підприємницької діяльності, що оподатковуються фіксованим податком, не включаються до складу його сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року, а сплачена сума фіксованого податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов`язань такого платника податку або осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, чи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.
У разі сплати фіксованого податку платник такого податку звільняється від ведення обов`язкового обліку доходів і витрат.
Відповідно до пп. 2.2.3 п. 2.2 розділу 2 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1, застрахованими особами є фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок).
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 27.12.1999, а державну реєстрацію припинення його підприємницької діяльності проведено 04.06.2020, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Разом з тим, як убачається з наявних у матеріалах справи доказів, за період з 27.12.1999 по 31.12.2010 дані щодо системи оподаткування відсутні, страхові внески на рахунки Пенсійного фонду України в Харківській області не надходили, а за період з 01.01.2011 по 30.09.2013 звіти про нарахування сум доходу та єдиного внеску не подавалися, внески не сплачувалися. 
Крім того, відповідачем повідомлено, що в Реєстрі застрахованих осіб інформація про підприємницьку діяльність позивача відсутня. 
За змістом наведених норм Закону №1058-IV страховий стаж є виключно тим періодом, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який у встановленому законом порядку сплачено страхові внески. 
Суд зазначає, що законодавець прямо пов`язує виникнення права на зарахування певного періоду до страхового стажу не з самим фактом перебування особи у статусі фізичної особи-підприємця, а з наявністю передбачених законом підтверджень участі такої особи у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зокрема шляхом сплати страхових внесків або наявності належних відомостей у системі персоніфікованого обліку.
Таким чином, сам по собі факт державної реєстрації фізичної особи-підприємця не є безумовною та достатньою підставою для зарахування всього періоду такої діяльності до страхового стажу.
При цьому пунктом 4 Порядку №637 та пунктом 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків, а для окремих періодів діяльності за спрощеною системою оподаткування - відповідними свідоцтвами, патентами, документами про сплату єдиного чи фіксованого податку або іншими визначеними законом документами. 
Разом з тим, позивачем до матеріалів справи не надано жодного належного та допустимого доказу сплати страхових внесків, придбання патенту, сплати фіксованого чи єдиного податку, подання звітності або інших документів, які у розумінні наведених норм могли б підтвердити зарахування до страхового стажу спірного періоду з 03.04.2000 по 04.06.2020. 
Посилання позивача на те, що припинення підприємницької діяльності ним здійснено не з власної волі, а у зв`язку зі станом здоров`я, не спростовує правомірності дій відповідача та не може бути підставою для зарахування спірного періоду до страхового стажу. Обставини припинення діяльності, у тому числі пов`язані зі станом здоров`я чи інвалідністю, самі по собі не замінюють установлених законом умов підтвердження страхового стажу та не створюють правових наслідків у вигляді автоматичного внесення відомостей до Реєстру застрахованих осіб за відсутності звітності, сплати внесків або інших належних підтверджуючих документів.
Суд зауважує, що Закон не пов`язує можливість зарахування такого стажу із суб`єктивними причинами нездійснення підприємницької діяльності або несплати внесків.
Крім того, суд відхиляє посилання позивача на відомості з Єдиного державного реєстру як на достатній доказ для зарахування всього спірного періоду до страхового стажу. Витяг з ЄДР підтверджує лише факт державної реєстрації та припинення підприємницької діяльності, однак не містить відомостей про сплату страхових внесків, систему оподаткування у відповідні періоди, подання звітності чи інші обставини, з якими закон пов`язує набуття страхового стажу. Отже, такий документ не може самостійно підтверджувати наявність страхового стажу у розумінні статті 24 Закону №1058-IV. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності оскаржуваного рішення покладається на відповідача, однак це не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. 
Так, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження підстав для зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду здійснення ним підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця з 03.04.2000 по 04.06.2020 ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийнята на підставі наявних у відповідача облікових даних та за відсутності належних документів, які б підтверджували існування правових підстав для такого зарахування.
Отже, доводи позивача зводяться до помилкового твердження про те, що сам факт перебування у статусі фізичної особи-підприємця є достатнім для включення спірного періоду до страхового стажу. Такий підхід не відповідає вимогам Закону №1058-IV, Порядку №637, Порядку №22-1 та Положення про реєстр застрахованих осіб, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання протиправною відмови відповідача, зобов`язання зарахувати спірний період до страхового стажу та здійснити перерахунок пенсії по інвалідності задоволенню не підлягають.
Суд зауважує, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та висновки щодо кожної позовної вимоги, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 13 квітня 2026 року.

Суддя Н.А. Полях