ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.02.2026 Справа № 914/59/25 
Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., за участю секретаря судового засідання Тимцан Я.А., розглянувши матеріали справи 
за позовом першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, м. Львів
в інтересах держави в особі позивача Міністерства оборони України, м. Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлоінвестбуд-ЛВ», с. Зимна Вода, Львівська область
про визнання недійсним пункт 3.1. договору підряду на виконання робіт №316 від 17.10.2018 року в частині включення в ціну робіт за договором суми податку на додану вартість та стягнення 861 299,06 грн зайво сплачених коштів ПДВ.

за участю представників:
прокурор: Гончар Б.С.
від позивача: Гудима В.О.
від відповідача: не з`явився.

ПРОЦЕС.
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлоінвестбуд-ЛВ» про визнання недійсним пункт 3.1. договору підряду на виконання робіт №316 від 17.10.2018 року в частині включення в ціну робіт за договором суми податку на додану вартість та стягнення 861299,06 грн зайво сплачених коштів ПДВ.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2025, справу №914/59/25 передано на розгляд судді Гоменюк З.П..
Ухвалою від 13.01.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачеві встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали.
У межах наданого судом строку від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх.№2147/25 від 27.01.2025), в якому зазначено запитувані відомості та до якого долучено необхідні докази.
Ухвалою суду від 31.01.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк у 15 календарних днів з дня отримання цієї ухвали для подання відзиву на позов та призначено підготовче засідання на 26.02.2025.
Ухвалою від 26.02.2025, занесеною до протоколу судового засідання на 26.02.2025, суд відклав підготовче засідання на 02.04.2025.
01.04.2025 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 01.04.2025) від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№8423/25).
Ухвалою від 02.04.2025, занесеною до протоколу судового засідання від 02.04.2025, суд відклав підготовче засідання на 14.05.2025.
Ухвалою від 14.05.2025, занесеною до протоколу судового засідання від 14.05.2025, суд продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів та відклав підготовче засідання на 18.06.2025.
Ухвалою від 18.06.2025, занесено до протоколу судового засідання від 18.06.2025, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 30.07.2025. 
Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду.
04.11.2025 від представника відповідача надійшли додаткові письмові пояснення у справі та клопотання про відкладення розгляду справи до вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання про прийняття до свого розгляду справу № 909/753/24.
Ухвалою суду від 03.02.2026 розгляд справи по суті було призначено на 18.02.2026.
У судове засідання 18.02.2026 з`явився прокурор, просив позов задовольнити з підстав викладених у позовний заяві та письмових поясненнях у повному обсязі.
У судове засідання 18.02.2026 з`явився представник позивача підтримав позовні вимоги прокурора у повному обсязі.
У судове засідання 18.02.2026 представник відповідача не з`явився, додаткових заяв та клопотань, крім тих, які містяться в матеріалах справи не подавав. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
У судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення та повідомив про орієнтований час складення повного рішення.
ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН.
Аргументи прокурора.
Перший заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду Львівської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобудінвест-ЛВ» про визнання недійсним пункту 3.1 договору підряду від 17.10.2018 № 316 та стягнення зайво сплачених коштів ПДВ за договором у розмірі 861 299, 06 грн.
В обґрунтування позовних вимог, прокурор вказує, що між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням та ТзОВ «Житлоінвестбуд-ЛВ» було укладено договір № 309 підряду на виконання робіт, а фінансування виконаних робіт за договором здійснювалось за рахунок коштів державного бюджету.
Як зазначає прокурор, упродовж 2018 – 2019 років відповідачем виконано, а позивачем оплачено роботи за договором на загальну суму 5 606 317, 36 грн, у тому числі ПДВ 934 386, 23 грн.
Прокурор стверджує про те, що умови договору в частині включення до вартості робіт ПДВ не відповідають п. 197.15 ст. 197 Податкового кодексу України, а тому підлягають визнанню недійсними згідно з ст. 215 ЦК України. Крім того, зайво сплачена в ціні виконаних робіт сума податку на додану вартість у розмірі 934 386, 23 грн підлягає стягненню з відповідача згідно з ст.1212 ЦК України.
Аргументи позивача.
Позивач до суду письмових пояснень по суті спору не подав, у судових засіданнях підтримав заявлені прокурором позовні вимоги у повному обсязі.
Аргументи відповідача.
Відповідач 01.04.2025 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 01.04.2025) скерував відзив на позовну заяву (вх.№8423/25) у якому позовні вимоги заперечив у повному обсязі з огляду на те, що відсутні правові підстави для визнання недійсними положень договору щодо визначення ціни товару з урахуванням ПДВ.
Також представник відповідача зазначає, що за результатами виконання робіт відповідач сформував податкові зобов`язання зі сплати ПДВ і такі податкові зобов`язання було оформлені відповідно до чинного законодавства, що підтверджується актом податкової перевірки. 
З огляду на вищевказане, вважає що доводи прокурора є необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Крім того, представник відповідача у додаткових письмових поясненнях наголошував на тому, що прокурором та позивачем не було доведено, що гуртожиток у с. Старичі Яворівського району, який був об`єктом договору підряду, відноситься до житла в розумінні п. 198.15 статті 197 ПК України.

Щодо підставності звернення прокурора із позовною заявою.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Частинами 3, 4 ст. 53 ГПК України унормовано, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру».
За положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. 
Аналіз положень ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
11.09.2024 прокуратурою регіону направлено на адресу Міністерства оборони України лист (запит) за № 15-728вих-24 з викладенням виявлених фактичних порушень інтересів держави та з проханням надати інформацію про вжиті самостійно заходи. 
24.10.2024 Головне управління військової юстиції Міністерства оборони України за № 220/74/вихЗПІ/114 надало відповідь, що Міністерством оборони України самостійно не вживались заходи щодо визнання недійсними окремих пунктів договору № 316 та повернення зайво сплачених коштів ПДВ і Міністерство оборони України не заперечує щодо пред`явлення позову прокурором.
Відтак, суд дійшов висновку, що, звертаючись до суду із позовом у даній справі, прокурор відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в суді, визначив, у чому саме полягає порушення таких інтересів та правильно встановив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
17.10.2018 між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням (далі - ЗахТерКЕУ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлоінвестбуд-ЛВ» (далі – ТОВ «Житлоінвестбуд-ЛВ») укладено договір підряду на виконання додаткових робіт № 316 від 17.10.2018.
Пунктом 1.1 договору визначено, що його предметом є виконання додаткових робіт на об`єкті: «Будівництво гуртожитку с. Старичі Яворівського району Львівської області, б/ш (коригування)», обов`язок щодо виконання яких покладається на ТОВ «Житлоінвестбуд-ЛВ». Власником результату виконання робіт є ЗахТерКЕУ.
Згідно п.п. 2.1, 2.2 договору, ТОВ «Житлоінвестбуд-ЛВ» повинен розпочати виконання робіт за договором з дня укладання останнього або за домовленістю його сторін, а датою закінчення робіт вважається дата їх прийняття ЗахТерКЕУ.
Відповідно до п. 4.2.3 договору, ЗахТерКЕУ зобов`язане прийняти в установленому порядку та оплатити виконані роботи.
Пунктами 4.4.1, 4.4.7 договору визначено, що ТОВ «Житлоінвестбуд-ЛВ» зобов`язане виконати з використанням власних ресурсів та у встановлені строки роботи відповідно до проектної та кошторисної документації, передати ЗахТерКЕУ у порядку, передбаченому законодавством та договором, закінчені роботи.
Згідно п.п. 12.1-12.4 договору, роботи і матеріальні ресурси, що використовуються для їх виконання, повинні відповідати вимогам нормативно - правових актів і нормативних документів у галузі будівництва, проектній документації та Договору.
ЗахТерКЕУ здійснює контроль за ходом, якістю, вартістю та обсягами виконаних робіт відповідно до ч. 1 ст. 849 Цивільного кодексу України та у порядку, передбаченому договором.
З метою контролю за відповідністю робіт проектній документації ЗахТерКЕУ забезпечує здійснення авторського нагляду протягом усього періоду виконання робіт шляхом укладення договору з відповідним розробником проектної документації.
Авторський та технічний нагляд під час виконання робіт по об`єкту здійснюється в порядку, який визначено Законом України «Про архітектурну діяльність» та постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 № 903 «Про авторський та технічний нагляд під час будівництва об`єкта архітектури».
Розрахунки за виконані підрядні роботи, які складають предмет цього договору, згідно з п.15.3 договору проводяться на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в та довідок про вартість виконання будівельних робіт та витрат за формою №КБ-3 упродовж поточного місяця, у якому підписано акти та довідки, або у наступному за поточним. 
Пунктом 20.2 договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами договору та діє до 30.12.2019 або до повного виконання його сторонами договірних зобов`язань.
Пунктом 3.1. договору затверджена «Договірна ціна на будівництво гуртожитку с. Старичі Яворівського району Львівської області, б/ш, Коригування, що здійснюється в 2018 році», яка включає в себе витрати на проведення будівельних робіт.
Відповідно до умов договору, підрядник – ТОВ «Житлоінвестбуд-ЛВ» зобов`язується виконати і здати у визначений договором строк на об`єкті (гуртожиток в с. Старичі Яворівського району Львівської області) будівельні роботи відповідно до проектно -кошторисної документації, а замовник – ЗахТерКЕУ зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (об`єкт будівництва) та фронт робіт, прийняти закінчені будівельні роботи та оплатити їх, тобто даний договір, з врахуванням вимог ст. 875 Цивільного кодексу України, є договором будівельного підряду.
Відповідно до п. 3.1 договору визначено, що договірна ціна складає 47955446,40 грн, в тому числі ПДВ – 7992574,40 грн.
Пунктами 15.1 Договору передбачено, що фінансування робіт здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та складається на підставі титульного списку, проекту організації будівництва і порядку проведення розрахунків за виконані роботи.
Упродовж 2018-2019 років виконавцем виконано, а замовником прийнято та оплачено частину робіт за договором на загальну суму 5167794,34 грн, у тому числі ПДВ 861 288,06 грн, що підтверджується інформацією Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області.
У 2019 році договір розірвано з ініціативи замовника у зв`язку з невиконанням зобов`язань виконавцем.

ПОЗИЦІЯ СУДУ.
Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. 
Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зокрема, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити ціну, яка є істотною умовою господарського договору (ст.ст. 628, 638 ЦК України).
Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якою, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
При цьому, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).
Разом з тим, при застосуванні наведених положень Цивільного кодексу України слід враховувати, що умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 910/22319/16.
Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України). 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зокрема, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити ціну, яка є істотною умовою господарського договору (ст. ст. 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 180,189 Господарського кодексу України). 
Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними актами (ч.5 ст.180 Господарського кодексу України). 
Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором. 
Податок на додану вартість визначено у підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України як непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України відповідно до статті 186 цього Кодексу (п. «а» п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України).
За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг). 
Відповідно до 197.15 статті 197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла та житла, що будується за державні кошти. 
За умовами ст. 217 Цивільного кодексу України, які регулюють питання щодо правової долі правочину, що має дефекти окремих його частин, передбачено, що закону може суперечити лише певна частина умов правочину, а інша – йому відповідати. Отже, за таких обставин не завжди доцільно визнавати правочин недійсним у цілому. Недійсність окремої частини правочину не призводить до недійсності інших його частин. Тому законодавець не встановлює недійсності правочину через недійсність окремої його частини, але лише за умови, якщо є підстави вважати, що правочин міг би бути вчинений без включення до нього цієї недійсної частини. 
Хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку, що відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, від 03.12.2021 у справі №910/12746/20, від 10.02.2022 у справі №916/707/21. 
Верховний Суд у постанові від 03.12.2021 у справі №910/12764/20 відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №922/2439/20 щодо неможливості визнання недійсним частини договору стосовно визначення ПДВ (з посиланням на те, що включення в оплату ПДВ містить ціну розрахункової одиниці вартості товару, тобто є істотною умовою договору). 
Також Верховний Суд у постанові від 03.12.2021 зазначив про незгоду із наведеним висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 12.03.2018 у справі №910/22319/16, від 08.08.2019 у справі №911/1626/18.
З огляду на те, що предметом договору було виконання робіт з будівництва житла для військовослужбовців (гуртожитку) за державні кошти, які підлягали звільненню від оподаткування податком на додану вартість згідно з положенням п.197.15 ст.197 Податкового кодексу України, слід дійти висновку про наявність підстав для визнання недійсним пункту 3.1 Договору, в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість, адже таке включення здійснено без дотримання вимог податкового законодавства України.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). 
Загальна умова ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. 
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. 
У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. 
Положення глави 83 Цивільного кодексу України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Набуття відповідачем як однією зі сторін зобов`язання коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а є підставою для застосування положень ст. 1212 Цивільного кодексу України. 
Підсумовуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що ТзОВ «Житлоінвестбуд-ЛВ» отримало за рахунок коштів державного бюджету суму ПДВ при тому, що відповідні роботи були звільнені від оподаткування ПДВ. Відтак, безпідставно отримані кошти повинні бути стягнуті з відповідача, оскільки зміст п.3.1. договору в частині включення ПДВ до ціни договору суперечить положенням Податкового кодексу України, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що в силу вимог ч. 1 ст.203, ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання цього пункту недійсним в оспорюваній частині. 
Правова позиція суду грунтується на висновках Касаційного господарського суду зроблених у постанові від 27.01.2026 у справі №909/753/24.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Стаття 79 ГПК України визначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Виходячи із викладеного вище, суд прийшов до висновку, що прокурором наданими доказами підтверджено обґрунтованість заявлених позовних вимог, відтак позов підлягає до задоволення повністю.

СУДОВІ ВИТРАТИ.
Як передбачено п. 2 ч. 5 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.
У відповідності до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, прокурор за звернення до Господарського суду Львівської області із позовною заявою, сплатив судовий збір у розмірі 12 757,99 грн, що підтверджується платіжною інструкцію №1239 від 05.09.2024 року.
З огляду на те, що судом позовні вимоги задоволено у повному обсязі, з відповідача підлягає до стягнення 12 757,99 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.
Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати недійсним пункт 3.1. договору підряду на виконання робіт від 17.10.2018 № 316, укладеного між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням та ТзОВ «Житлоінвестбуд-ЛВ» в частині включення в ціну робіт за договором суми податку на додану вартість.
3. Стягнути з ТзОВ «Житлоінвестбуд-ЛВ» (81110, Львівська область, с. Зимна Вода, вул. Шептицького, 3, код ЄДРПОУ 33667445) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітряних Сил, 6, код ЄДРПОУ 0034022) суму безпідставно отриманих коштів у розмірі 861 299,06 грн.
4. Стягнути з ТзОВ «Житлоінвестбуд-ЛВ» (81110, Львівська область, с. Зимна Вода, вул. Шептицького, 3, код ЄДРПОУ 33667445) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (код 38326057, банк отримувача: Держказначейська служба України м. Київ, МФО 820172, № рах. UA238201720343120001000082783) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 12 757, 99 грн.
5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складене та підписане 02.03.2026.

Суддя Гоменюк З.П.