Справа № 191/6521/25 
Провадження № 1-кп/191/553/25
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Синельникове 

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючої судді: ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань: ОСОБА_2 
за участю прокурора: ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинувачених: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 12025041540000689 від 20.11.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великомихайлівка Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньо спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 11.09.2025 року Покровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 186, ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з випробуванням на 3 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.185 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, із середньо спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше, в силу ст. 89 КК України, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

19 листопада 2025 року, близько 19:00 години ОСОБА_5 , будучи обізнаним про евакуацію населення на території с-ща Покровське Синельниківського району Дніпропетровської області, яку оголошено згідно розпорядження начальника Дніпропетровської обласної військової адміністрації від 16.09.2025 №1276/0/527-25 «Про проведення обов`язкової евакуації в примусовий спосіб дітей з їх батьками, особами, які їх замінюють або іншими законними представниками з окремих населених пунктів Синельниківського району Дніпропетровської області, де ведуться бойові дії», а також будучи обізнаним про воєнний стан на території України, введений Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, який в подальшому було продовжено та триває станом на сьогодні, маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, з проникненням у інше приміщення, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, прибув до кафе-бару «Арена», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю власника та більшості населення, які через безпекову ситуацію евакуювалися з території даного селища, де за допомогою сили рук відчинив двері та проник до середини приміщення, та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і його дії носять таємний характер, повторно викрав належний ОСОБА_7 ноутбук марки HP Laptor TPN-C125, чорного кольору, вартість якого згідно з висновку судово-товарознавчої експертизи становить 4499,67 грн., після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму.
Крім того, 20.11.2025 року, близько 00:10 години, ОСОБА_5 , повторно, та ОСОБА_6 , будучи обізнаними про евакуацію населення на території с-ща Покровське Синельниківського району Дніпропетровської області, яку оголошено згідно розпорядження начальника Дніпропетровської обласної військової адміністрації від 16.09.2025 року №1276/0/527-25 «Про проведення обов`язкової евакуації в примусовий спосіб дітей з їх батьками, особами, які їх замінюють або іншими законними представниками з окремих населених пунктів Синельниківського району Дніпропетровської області, де ведуться бойові дії», а також будучи обізнаним про воєнний стан на території України, введений Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, який в подальшому було продовжено та триває станом на сьогодні, маючи єдиний умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у інше приміщення, прибули до кафе-бару «Арена», що розташований за адресою АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_7 . Скориставшись відсутністю власника та більшості населення, які через безпекову ситуацію евакуювалися з території даного селища, ОСОБА_5 залишився на вулиці поряд з даним кафе-баром спостерігати за обстановкою з метою попередження про можливе наближення сторонніх осіб.
В цей час ОСОБА_6 через незачинені на замок вхідні двері проник всередину приміщення кафе-бару «Арена», де впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії носять таємний характер, викрав належний ОСОБА_7 телевізор марки «Vinga» модель S65UHD20B з діагоналлю 65 дюймів, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи становить 12741,63 грн., після чого місце скоєння кримінального правопорушення залишив спільно з ОСОБА_5 , який допомагав йому нести викрадений телевізор, яким він розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчинені злочинів передбачених ч. 4 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі, надав показання які повністю підтверджують обставини викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що приблизно 19.11.2025 року, близько 19-00год, проходив біля кафе-бару «Арена», що розташований за адресою вул. Центральна, буд. 15 в с-щі Покровське Синельниківського району Дніпропетровської області, та помітив незачинені двері вказаного кафе, зайшов до приміщення кафе, та скориставшись відсутністю власника таємно викрав з кафе ноутбук. У подальшому він повернувся до вказаного кафе вже з ОСОБА_6 і спільно з останнім з кафе викрали телевізор, але були затриманні військовими ВСП. Матеріальна шкода потерпілому відшкодована, викрадені речі були повернуті потерпілому, у скоєному розкаюється.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі, надав показання які повністю підтверджують обставини викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що приблизно 20.11.2025 року, у нічний час, в період комендантської години, він спільно з ОСОБА_5 з кафе-бару «Арена», що розташований за адресою АДРЕСА_2 , викрали телевізор, скориставшись відсутністю власника кафе. Матеріальна шкода потерпілому відшкодована, викрадені речі були повернуті потерпілому, у скоєному розкаюється.
Потерпілий в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд кримінального провадження без його участі, відсутність претензій матеріального характеру до обвинувачених.
Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в повному обсязі визнали свою вину у вчиненні інкримінованих їм органом досудового розслідування кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що учасники не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особи обвинувачених, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за епізодом 19.11.2025 року за ч. 4 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану; за епізодом 20.11.2025 року за ч. 4 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану.
Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується формально задовільно (арк.мат.кр.пр. 173 т.2 ), раніше судимий (арк.мат. кр. пр. 168-169 т.2 ), на обліку лікарів: нарколога та психіатра не перебуває.
Пом`якшуючі покарання обставини, відповідно до ст. 66 КК України – щире каяття.
Обтяжуючі покарання обставини, згідно ст. 67 КК України – не встановлені.
Беручи до уваги викладене, суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості, суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_5 діяння, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу винуватого, який раніше судимий, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив новий злочин через три місяці після ухвалення Покровським районним судом Дніпропетровської області вироку від 11.09.2025 року за ч.4 ст. 186, ст. 69 КК України, що свідчить про небажання ОСОБА_5 стати на шлях виправлення та його нездатність дотримуватися правопорядку, що у сукупності приймається судом до уваги в якості даних, що характеризують ОСОБА_5 , як особу схильну до скоєння злочинів, разом з цим обвинувачений є громадянином України, наявне постійне місце проживання, при цьому за місцем проживання характеризується формально задовільно, на обліку лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, наявність обставини , що пом`якшують покарання та відсутність обставини, що обтяжує покарання.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує положення ст.ст. 50, 65 КК України, нормами яких встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами і особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_5 повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а саме у вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті Кримінального Кодексу України.
ОСОБА_5 притягувався до кримінальної відповідальності 11.09.2025 року Покровським районним судом Дніпропетровської області за ч.4 ст. 186, ст. 69 КК України із призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання на підставі ст. ст. 75,76 КК України і встановленням іспитового строку 3 роки.
Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу. 
У відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Згідно ч. 4 цієї статті Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Відповідно до роз`яснень абз. 4 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24.10.2003року «Про практику застосування судами кримінального покарання» у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України, про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.
У зв`язку з викладеним, керуючись ч. 1 ст. 71 КК України, суд приходить до висновку, що до призначеного судом ОСОБА_5 у цьому провадженні покарання слід частково приєднати невідбуте ним покарання за попереднім вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 року.
На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує спів розмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. 
Обвинувачений ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується формально задовільно (арк.мат.кр.пр. 143 т.2 ), раніше, в силу ст.89 КК України, не судимий (арк.мат. кр. пр. 140-141 т.2 ), на обліку лікарів: нарколога та психіатра не перебуває.
Пом`якшуючі покарання обставини, відповідно до ст. 66 КК України – щире каяття.
Обтяжуючі покарання обставини, згідно ст. 67 КК України – вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Беручи до уваги викладене, суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості, суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_6 діяння, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу винуватого, який раніше, в силу ст. 89 КК України, не судимий, є громадянином України, наявне постійне місце проживання, при цьому за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, наявність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує положення ст.ст. 50, 65 КК України, нормами яких встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами і особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а саме у вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті Кримінального Кодексу України.
Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочини, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої ВС зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.
Вирішуючи питання щодо можливості застосування до обвинуваченого положень ч.1 ст.75 КК України, суд зазначає, що обвинувачений в скоєному щиро розкаюється, співпрацював з правоохоронними органами та сприяв розкриттю кримінального правопорушення, за місцем мешкання характеризується задовільно, матеріальну шкоду потерпілому відшкодовано, отже суд знаходить можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання і на підставі ст.75 КК України суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України, що є необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_6 саме такого виду покарання.
Під час досудового розслідування були проведені: 
- судово-товарознавча експертиза №2979/25 від 22.11.2025 року (арк.мат.кр.пр. 59-65 т.2); 
- судово-товарознавча експертиза № 3024/25 від 26.11.2025 року (арк.мат.кр.пр. 112-118 т.2).
Судові витрати на залучення експерта по даному кримінальному провадженню підлягають стягненню з обвинувачених відповідно до положень ч.2 ст.124 КПК України, на користь держави.
У відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Відповідно до п.п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб, суд вирішує питання зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 373 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат № 11 від 7 липня 1995 року, у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з рахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.
Враховуючи участь обох обвинувачених у вчиненні інкримінованих кримінальнх правопорушень, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 3024/25 від 26.11.2025 року, витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи №2979/25 від 22.11.2025 року стягнути з обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках по 200 грн. з кожного.
Цивільний позов не пред`явлений.
Питання щодо речових доказів у справі вирішено судом відповідно до ст.100 КПК України.
Відповідно до положень ч.ч.3,5, п.7) ч.9 ст.100 КПК України - документи, які надані суду з матеріалами кримінального провадження зберігаються в суді.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуте покарання призначене вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 року, та остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді 6 (шести) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 28 листопада 2025 року по день набрання вироком законної сили, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний – тримання під вартою.
ОСОБА_6  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (два) роки іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення, зобов`язавши його відповідно до п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.
Речові докази : пляшку вина «Кагор» об`ємом 0,7 літри, пляшку шампансього «Латінум», об`ємом 0,75 літри, набір головок для викрутки та викрутку, айкос та футляп до нього, пульт від телевізора, мобільний телефон марки «Соні еріксон», мобільний телефон марки «Сіменс», термос, пляшку алкогольного напою «Настоянка медова» об`ємом 0,5 літри, підставу металеву разом з рамками, келихом та набором «сіль-перець», пляшку сильно газованої питної води марки «Куяльник» об`ємом 2 літри, ноутбук марки HP Laptor TPN-C125, які перебувають на зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 , після набрання вироком чинності залишити у ОСОБА_7 (арк. мат.кр.пр.36-39, 99-101).
Стягнути з  ОСОБА_5 витрати за проведення судово-товарознавчої експертиза № 3024/25 від 26.11.2025 року в сумі 400 (чотириста) гривень на розрахунковий рахунок IBAN НОМЕР_1 .
Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи №2979/25 від 22.11.2025 року по 200 (двісті) гривень з кожного на розрахунковий рахунок IBAN НОМЕР_1 .
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченим, прокурору, захиснику.

 Суддя	  ОСОБА_1