Справа № 723/849/26
Провадження № 3/723/2056/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року       м. Сторожинець

Суддя Сторожинецького районного суду Чернівецької області Посохов І.С., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 000512Е від 17.01.2026, 17 січня 2026 року об 11:30 год. в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Красноїльськ», що розташований на території Красноїльської ОТГ Чернівецького району Чернівецької області, під час проходження прикордонного контролю на виїзд з України прикордонним нарядом «Перевірка документів» був виявлений гр. України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на паспортний контроль надав закордонний паспорт гр. Бельгії серія НОМЕР_1 , виданий 02.01.2020 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України» у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 2, 9 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадянами України», ст. 12 ЗУ «Про Державний кордон України».
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до матеріалів справи про адміністративне правопорушення додана заява ОСОБА_1 з проханням розглянути справу без його участі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить наступного висновку.
Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.
Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодеску України про адміністративні правопорушення.
Крім того, Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.
З диспозиції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП вбачається, що відповідальність за вчинення вказаного правопорушення настає за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».
У п. 44 рішення по справі «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.
Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Так, з матеріалів справи вбачається, що доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, є протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 000512Е від 17.01.2026.
Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був виявлений прикордонним нарядом «Перевірка документів», який на паспортний контроль надав закордонний паспорт гр. Бельгії серія НОМЕР_1 , виданий 02.01.2020 на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З матеріалів справи вбачається, що окрім протоколу про адміністративне правопорушення посадовою особою, яка його склала, до матеріалів справи було долучено інформацію про особу ОСОБА_1 з бази даних ДМС України, копію закордонного паспорту Бельгії серія НОМЕР_1 , виданий 02.01.2020 на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та рапорт начальника 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) лейтенанта ОСОБА_4 . Від 17.01.2026.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у протоколі про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, тобто ОСОБА_1 або вчинив правопорушення групою осіб або повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, однак до матеріалів справи не долучені докази на підтвердження того, що ОСОБА_1  протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, або правопорушення вчинене групою осіб.
Надаючи оцінку матеріалам справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, складеним стосовно ОСОБА_1 , суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до Закону України від 20.09.2006 Україною ратифікована Європейська Конвенція про громадянство від 06.11.1997.
Відповідно до цієї Конвенції Україна зобов`язалась гарантувати права громадян із множинним громадянством, а згідно зі ст. 17 Конвенції громадяни держави-учасниці, які мають інше громадянство, мають на території держави-учасниці, в якій вони проживають, ті самі права та обов`язки, як і інші громадяни держави-учасниці.
За приписами ч. 3 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.
Такі ж вимоги встановлені ст. 12 Закону України «Про державний кордон України», згідно з якою пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами ДПС України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.
Відповідно до п.п. 12, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прикордонний контроль», паспортний документ – це виданий уповноваженими державними органами України чи іншої держави або статутними організаціями ООН документ, що підтверджує громадянство, посвідчує особу пред`явника, дає право на в`їзд або виїзд з держави і визнаний Україною.
Здійснюючи перевірку паспортного та інших документів фізичних осіб, які перетинають державний кордон, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України вчиняють такі дії з метою встановлення дійсності документів та їх належності відповідній особі.
З інформації про особу ОСОБА_1 з бази даних ДМС України судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України. Також він документований закордонним паспортом Бельгії на ім`я ОСОБА_3 серія НОМЕР_1 , виданий 02.01.2020.
З матеріалів справи вбачається, що при перетині кордону України 17.01.2026 ОСОБА_1 пред`явив дійсний, належний йому закордонний паспорт серії НОМЕР_1 громадянина Бельгії на ім`я ОСОБА_3 , термін дії якого спливає 01.01.2027.
Такий документ є дійсним, підтверджує його громадянство та посвідчує особу, виданий уповноваженим органом держави – Бельгії, містить усі необхідні реквізити, дає право на в`їзд або виїзд з держави.
Законодавством України наразі не передбачено відповідальності за множинне громадянство.
З огляду на викладене вище суд вважає, що дії ОСОБА_1 не суперечать вимогам ст. 12 Закону України «Про державний кордон України», ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», оскільки він перетинав кордон за дійсним паспортним документом.
Такі дії ОСОБА_1 відповідають вимогам закону та узгоджуються з положеннями Європейської Конвенції про громадянство.
Приписи ст. 2 Закону України «Про громадянство України», згідно з якою громадяни України, які набули громадянство іншої держави, у правових відносинах з Україною залишаються лише громадянами України, посилання на яку є у протоколі про адміністративне правопорушення, не свідчать про недійсність документів щодо громадянства, виданих іншою державою у встановленому порядку.
Крім того, лише при наявності у групи осіб спільного умислу на перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, тобто при наявності в діях цих осіб суб`єктивної сторони правопорушення, вони можуть бути притягнуті до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Водночас суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні і суду не були надані будь-які докази того, що ОСОБА_1 , подаючи при перетині кордону України на паспортний контроль дійсний закордонний паспорт громадянина Бельгії, діяв з прямим умислом на перетинання кордону у незаконний спосіб у складі групи осіб, без відповідних документів або з використанням підробленого документа.
За таких обставин суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Наведені вище обставини, у відповідності до статті 62 Конституції України, повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Ретельно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що дані про винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 1, 7, 8, 245, п. 1 ч. 1 ст. 247, 251, 252, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення через Сторожинецький районний суд Чернівецької області.

Суддя         Іван ПОСОХОВ