17.02.26
22-ц/812/524/26
Провадження №22-ц/812/524/26 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Миколаїв
Справа № 473/5062/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Шаманської Н.О.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В., 
переглянувши в апеляційному порядку без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) цивільну справу 
за позовом 
ОСОБА_1 
до
Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»
про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілої
за апеляційною скаргою
Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування»
на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Ротар М.М., 09 грудня 2025 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 09 грудня 2025 року,

у с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі – ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілої.
В обґрунтування позову зазначала, що 24 липня 2023 року сталась дорожньо-транспортна пригода у м. Вознесенську за участю водія ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП ОСОБА_3 , яка була її матір`ю, загинула.
За фактом ДТП відділом РЗСТ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області 24 липня 2023 року внесено матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023152190000784.
31 липня 2024 року слідчим СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області кримінальне провадження №12023152190000784 закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Renault Magnum» р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №213373302 чинного на дату ДТП. 
Внаслідок вищевказаної ДТП, було завдано матеріальну та моральну шкоду ОСОБА_1 , як доньці загиблої, у зв`язку з чим у неї виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. 
31 жовтня 2023 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом України №1961-ІУ від 01 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», із заявами на виплату страхового відшкодування. 
Відповідачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування частково у розмірі 48 582 грн 50 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди (40200 грн) та витрат на поховання (8382 грн 50 коп.), що складає половину від розрахованого відповідно до Закону розміру страхового відшкодування. 
Зазначала, що відповідач неправомірно здійснив виплату страхової виплати на 50%, а тому є підстави для стягнення з нього недоплаченої страхової виплати.
Посилаючись на викладене, просила стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал страхування» 40 200 грн моральної шкоди; 8382 грн 50 коп. витрат на поховання; 18 000 грн витрат на правову допомогу; 5322 грн 78 коп пені за порушення строків виплати страхового відшкодування; 515 грн 11 коп. 3% річних, передбачених ст. 625 ЦПК України за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування та 192 грн 97 коп. інфляційних збитків.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 40 200 грн, витрати на поховання в розмірі 8 382 грн 50 коп., витрати пов`язані з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги в розмірі 8 000 грн, пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування в розмірі 5 322 грн 78 коп., 3% річних за порушення строків виплати страхового відшкодування в розмірі 515 грн 11 коп., інфляційні збитки в розмірі 192 грн 97 коп.
В апеляційній скарзі ПрАТ « СК «Арсенал Страхування», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції проігнорував норми спеціального ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Саме згідно норм цього Закону, а саме: ст. 27, ст. 36 п.36.3 відповідачем було здійснено розрахунок страхового відшкодування. Оскільки відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб ( водій ОСОБА_4 та пішохід ОСОБА_3 ), розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. 
Представник відповідача зазначала, що спеціальним Законом передбачено, що шкода має бути оцінена та розрахована у порядку та в спосіб, який передбачено спеціальним Законом, що судом при ухваленні рішення не враховано, що є підставою для його скасування. Страховик також не погоджується із рішенням місцевого суду в частині стягнення штрафних санкцій, витрат на правову допомогу та вважає, що в цій частині рішення також підлягає скасуванню, оскільки ці вимоги є похідними від основної – стягнення страхового відшкодування
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже справа розглядалась апеляційною інстанцією без виклику учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 24 липня 2023 року в Миколаївській обл., м. Вознесенськ відбулась дорожньо - транспортна пригода в якій водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Renault Magnum» р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом марки «Schmitz SCS 24» р.н. НОМЕР_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_3 від отриманих травм загинула.
За фактом ДТП Відділом РЗСТ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області 24.07.2023 року внесено матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023152190000784.
Таким чином, між отриманими потерпілою, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тілесними ушкодженнями та настанням її смерті існує прямий причинно- наслідковий зв`язок.
31 липня 2024 року слідчим СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області кримінальне провадження №12023152190000784 закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Вказані факти підтверджуються постановою про закриття кримінального провадження №12023152190000784, свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 Серія НОМЕР_3 . 
Внаслідок загибелі ОСОБА_3 , її доньці ОСОБА_1 , завдано моральну та матеріальну шкоду. 
Станом на дату ДТП – 24 липня 2023 року, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Renault Magnum» р.н. НОМЕР_1 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «СК «Арсенал Страхування», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №213373302 чинного на дату ДТП. 
31 жовтня 2023 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявами на виплату страхового відшкодування, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 31 жовтня 2023 року, заявою на виплату страхового відшкодування. 
Листом директора Департаменту врегулювання збитків ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» №200525-1210/к/у від 20 травня 2025 року представнику ОСОБА_1 – ОСОБА_5 роз`яснено, що відповідно до пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Відповідачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 48 582 грн 50 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання, що становить 50 % від суми страхового відшкодування. 21 травня 2025 року страхова виплата у розмірі 48582 грн 50 коп. була перерахована на рахунок позивача, відповідно до платіжного доручення №62538940. 
У статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.
Страхове відшкодування – це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).
У абзаці 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (абзац 1 пункту 36.3. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що:
«42. Припис пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.
47. Отже, у разі, якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування неподільної шкоди (як-от шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди) одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці. За змістом припису пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV частки відповідальних за завдання неподільної шкоди страхувальників (їхніх страховиків або Моторного (транспортного) страхового бюро України) є рівними».
Абзац 1 пункту 36.3. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). 
Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 191/1119/22 від 22 лютого 2023 року.
У даній справі судом встановлено, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є лише водій ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «Renault Magnum» р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом марки «Schmitz SCS 24» р.н. НОМЕР_2 та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , а тому положення абзацу 1 пункту 36.3. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не можуть бути застосовані в даному випадку.
Розмір суми страхового відшкодування становить 80 400 грн – моральна шкода та 16 765 грн витрати на поховання загиблої ОСОБА_3 , що разом становить 97 165 грн.
Страховиком визначено розмір страхового відшкодування витрат в сумі 48582 грн 50 коп., що становить 50% від розміру страхового відшкодування, розрахованого згідно положень ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Проте моральна шкода в цій справі не завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, а тому підстави для застування абзацу 1 пункту 36.3. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб ( водій ОСОБА_4 та пішохід ОСОБА_3 ), а тому і положення пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV не можуть бути застосовані.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення страхового відшкодування.
Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про необхідність задоволення цих вимог, з огляду на те, що відповідне рішення про виплату страхового відшкодування позивачу було прийнято страховиком у строки передбачені законом. Спір між сторонами виник лише щодо розміру такого відшкодування, а тому підстав для стягнення неустойки та витрат, передбачених ст. 625 ЦК України немає.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 , пені, 3% річних та інфляційних втрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат слід змінити, зменшивши розмір стягнутого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції з ПАВ «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь держави з 2422 грн. до 2390 грн. 51 коп.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» задовольнити частково.
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 грудня 2025 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 3% річних та інфляційних втрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
Рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити, зменшивши розмір стягнутого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь держави з 2422 грн до 2390 грн 51 коп. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

Повний текст постанови складено 17 лютого 2026 року.