24.02.2026 Справа № 756/20303/25
Справа № 756/20303/25
 № 3/756/326/26

ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року      місто Київ
Суддя Оболонського районного суду м. Київ, Ковальова В.М., розглянувши адміністративний матеріал, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ст. 185 КУпАП,-
ВСТАНОВИВ:
До Оболонського районного суду м. Київ 16 грудня 2025 року надійшов протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП.
Згідно протоколу про адміністративні правопорушення серії ВАД № 743577 від 05.12.2025, 05.12.2025 року о 16 год. 20 хв. громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Героїв полку «Азов», 6, відмовився пед`явити посвідчення особи на вимогу працівника поліції. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.
В судовому засіданні 24.02.2026 року ОСОБА_1 вину не визнав, надав клопотання про розгляд без участі та письмові пояснення, де зазначив, що 05.12.2025 року його затримали патрульні поліцейські, повідомив, що він не відмовлявся пред`являти документи на вимогу поліції.
В судовому засіданні 05.12.2026 року захисник ОСОБА_1 адвокат Нурієв Р.Б. надав клопотання про закриття адміністративного правопорушення з коротким викладом обставин та відеоматеріалом.
Дослідивши адміністративний матеріал, врахувавши позицію учасників, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Статтею 185 передбачена відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.
Так, злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки.
Дане правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків. Тобто, виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок. Відмова правопорушника проявляється в недвозначній формі словами, жестами, мовчанням та ін.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 р. «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» відповідальність за ст.185КУпАП настає лише за дії, вчинені винним у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків. Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.
Правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.
Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких як перебування працівників поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.
В п. 17 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни №8від 26.06.1992р.«Про застосуваннясудами законодавства,що передбачаєвідповідальність запосягання нажиття,здоров`я,гідність тавласність суддіві працівниківправоохоронних органів» наголошено, що при розгляді справ про правопорушення, передбачені ст. ст. 185 і 187 КУпАП, судді зобов`язані перевіряти правильність складення протоколу про адміністративне правопорушення, наявність пояснень особи, яка притягається до відповідальності, та свідків правопорушення, даних, що характеризують цю особу, зокрема, чи притягалась вона раніше до адміністративної відповідальності протягом року.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
Суд констатує, що в даному випадку співробітники поліції взагалі не залучали свідків (понятих), які були очевидцями подій, що відображено в протоколі про адміністративне правопорушення.
Суд вважає, що рапорти від 05.12.2025, як доказ винуватості ОСОБА_1 , не можуть бути прийняті до уваги, оскільки рапорт є внутрішнім документом правоохоронного органу та не є поясненням цієї особи по справі, а протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 05.12.2025, на переконання судді не може бути достатнім доказом факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.
З наданих захисником матеріалів, зокрема з відеозапису вбачається, що поліцейським було озвучено, що підставою для перевірки документів є п. 3 ч. 2 ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію», при цьому, зазначене поліцейським положення відсутнє в ЗУ « Про Національну поліцію». Додатково на вимогу ОСОБА_1 щодо пред`явлення наказу коменданта про визначення уповноважених осіб на перевірку документів, задля підтвердження відповідних повноважень, поліцейським було відмовлено. На питання поліцейського чи відмовляється ОСОБА_1 від пред`явлення документів чітко була отримана відповідь «НІ», не зважаючи на це ОСОБА_1 було затримано та доставлено до управління поліції. 
Наведене підтверджується також відеозаписом, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення.
Постанова судді згідно ст.283КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Суд розглядає справу виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення та позбавлений можливості змінювати кваліфікацію вчиненого правопорушення.
Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно з ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Згідно до ст.7КУПАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ст.185 КУпАП, суддя доходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 283-285 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Провадження по адміністративній справі відносно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст.185КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подання скарги через Оболонський районний суд м. Києва.

Суддя        В.М. Ковальова