Номер провадження: 22-ц/813/4336/26 
Справа № 517/1334/24
Головуючий у першій інстанції Алексєєва О. В.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Назарової М.В.,
суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,
за участю секретаря Соболєвої Р.М.,
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 
на рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 18 липня 2025 року, ухвалене Ширяївським районним судом Одеської області, у складі: судді Алексєєвої О.В. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

09.10.2024 ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 звернувся до Фрунзівського районного суду Одеської області із позовом, в якому із посиланням як на правове обґрунтування своїх вимог на положення ст. 150, 155, 164, 165, 166, 167, 171, 180, 181 СК України просив ОСОБА_2 позбавити батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги позивач мотивує тим, що у вересні 2011 року він познайомився з відповідачем, з якою вони стали проживати спільно за місцем його мешкання.
Коли у лютому 2013 року стало відомо про вагітність відповідачки, вони зробили ремонт у будинку. Перед самими пологами позивач придбав необхідні для дитини речі, а саме - ванночку, дитячі ліжко та візок.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 . Пологи відбулися у пологовому будинку у смт. Ширяєве Березівського району Одеської області.
Після народження дитини позивач забрав з пологового будинку новонародженого сина з відповідачкою до їхнього спільного на той час місця проживання.
При цьому, позивач зазначив, що після народження дитини, під час її реєстрації, відповідачка з невідомих йому особистих міркувань і за власною ініціативою не захотіла оформити його батьківство.
24.10.2013 Ширяївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березівського району Одеської області склав відповідний актовий запис про народження № 263 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в смт. Ширяеве від громадянки України ОСОБА_2 , а батьком був записаний ОСОБА_7 . 
Свій вчинок, як повідомляє позивач, відповідачка ніяк не пояснювала. Вказані обставини стали можливими внаслідок того, що сторони на той час не перебували в офіційному шлюбі, а відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України запис про батька у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по-батькові батька дитини записується за її вказівкою.
Позивач зазначає, що приблизно через півтора місяця від народження дитини відповідачка, також особливо нічого не пояснюючи, забрала їхнього сина і виїхала на проживання до своїх родичів у с. Малігонове, Березівського району, Одеської області, де і проживала тривалий час до самого свого виїзду за кордон.
Разом з цим, від виховання та допомоги дитині позивач не відмовився, допомагав постійно, чим міг. Коли позивачу стало відомо про намір відповідачки виїхати за кордон, він звернувся до суду із позовом про визнання батьківства. 
За результатами розгляду зазначеного позову заочним рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 04.02.2016, яке набрало законної сили 02.03.2016, вимоги позивача були задоволені та визнано його батьківство по відношенню до дитини ОСОБА_6 , який народився у матері ОСОБА_2 , громадянки України (справа № 518/1535/14-ц).
Також, суд зобов`язав внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_6 , складеного 24.10.2013 року за № 263 Ширяївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби, вказавши батьком дитини ОСОБА_1 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , та змінити прізвище дитини з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ». 
При цьому, відповідачка до суду в рамках справи № 518/1535/14-ц жодного разу не з`явилася та рішення суду не оскаржувала.
Після того, як відповідачка, яка до виконання батьківських обов`язків належним чином не ставилася, виїхала за кордон, більше п`яти років син ОСОБА_5 фактично проживає з позивачем, про що свідчать Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 11.07.2024, складений у с. Торосове, Роздільнянського району, Одеської області, та Довідка № 307 від 20.05.2024, що видана виконавчим комітетом Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області.
Крім того, Рішенням виконавчого комітету Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 914 від 18.07.2024 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Також позивач зазначив, що син навчається за місцем їхнього спільного проживання, а саме у Торосівській гімназії Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, де на сьогодні закінчив 5 клас, маючи навчальні досягнення високого рівня, про що свідчить характеристика ОСОБА_5 № 65 від 11.07.2024, що видана вищевказаним учбовим закладом.
Позивач має постійне місце проживання, де створені необхідні умови для навчання та нормального проживання дитини, самостійний дохід, який дозволяє йому створювати ці умови для дитини; спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до сина, повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дитини. Окрім відвідин навчального закладу, грає з сином у розвиваючі ігри, ходить на прогулянки, допомагає з завданнями тощо.
В свою чергу, відповідачка протягом тривалого часу жодним чином участі у вихованні та становленні сина як особистості не бере, своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Мати дитини жодного разу не приходила до сина, не брала його гуляти, тобто жодним чином участі у вихованні та й взагалі, в житті дитини, не брала та не бере.
На сьогодні, за наявною у позивача інформацією, повертатися до України не збирається та доля її взагалі мало відома. Невідомо, де вона на даний час проживає та який веде спосіб життя, а також працює чи ні.
Такі дії відповідачки завдають моральної шкоди здоров`ю дитині та прямо порушують вимоги положень ч. 2 ст. 150 СК України, які закріплюють обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За таких умов, позивач вважає, що його сину ОСОБА_5 безумовно буде краще проживати з ним, що фактично на теперішній час і відбувається, про що свідчать зазначені вище документи, видані компетентними органами.
Позивач вважає, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, а тому вважає доведеним, що відповідач не забезпечує харчування, медичного догляду та лікування малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідомо ухиляється від спілкування з дитиною, причому робить це без поважних причин, у зв`язку з чим є всі підстави для позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої дитини (т. 1, а.с. 1-19).
Ухвалою Фрунзівського районного суду Одеської області від 21.10.2024 справу передано за підсудністю до Ширяївського районного суду Одеської області (т. 1, а.с. 29-29зв.).
29.11.2024 справа надійшла до Ширяївського районного суду Одеської області та згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2024 передана судді Алексєєвій О.В.
Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 06.12.2024 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання на 09 січня 2025 року. Також, вказаною ухвалою зобов`язано третю особу надати письмовий висновок щодо розв`язання спору по справі (т. 1, а.с. 41-41 зв.).
12.03.2025 ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 подав до суду уточнений позовом, в якому просив: 
1) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , позбавити батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
2) стягнути з боржника, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі заробітку (доходу) боржника щомісячно (т. 1, а.с. 93-107).
Ухвалою суду від 20.03.2025 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (т. 1, а.с. 110-110 зв.).
Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 18 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області) - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову, а саме з 12.03.2025 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок (т. 1, а.с. 199-206).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника Твердохліба Вадима Юрійовича просить скасувати рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 18.07.2025 в частині відмови в позбавленні ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_5 , ухвалити в цій частині нове рішення, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Доводами апеляційної скарги є те, що:
- суд першої інстанції не надав належної оцінки висновкам органу опіки та піклування, показанням свідків, характеристиці з навчального закладу, довідці старостинського округу, а також проігноровано фактичну поведінку відповідачки, яка повністю усунулася від виховання дитини;
- встановлені у справі факти свідчать про систематичне ухилення відповідачки від обов`язків матері: більше 11 років відповідачка не проживає із малолітнім сином однією сім`єю, навіть періодично не бере його до себе, проживає за межами України, має іншу родину, не бере участь у вихованні сина фактично з його народження, не піклується про нього, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та її подальшої долі, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини, як складову частину виховання;
- на думку скаржника, відповідач свідомо обрала такі життєві умови, за яких її участь у вихованні сина є мінімальною та недостатньою, що, у свою чергу, свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України;
- суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача про те, що його теперішня дружина ОСОБА_10 не має дітей та має намір усиновити ОСОБА_11 , щоб він мав повноцінну сім`ю, не допитав ОСОБА_10 як свідка та зробив висновок, що посилання позивача на наміри його дружини усиновити дитину не підтверджені жодним доказом, як наслідок, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи;
- звертає увагу на те, що з моменту проголошення оскаржуваного рішення, відповідачка так і не поцікавилася станом здоров`я, фізичним, духовним та моральним розвитком свого сина, що, на думку скаржника, належить розцінювати як ухилення відповідачки від виховання дитини, яка свідомо нехтувала та продовжує нехтувати своїми обов`язками, що носить систематичний та постійний характер;
- наголошує на тому, що відповідачка не скористалася правом заперечити проти позову та подати відзив на позовну заяву про позбавлення її батьківських прав чи інших доказів на спростування позовних вимог, що свідчить про факт винної поведінки відповідача (т. 2, а.с. 1-27).
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Ухвалами Одеського апеляційного суду (у складі колегії суддів Назарової М.В. (суддя – доповідач), Комлевої О.С., Коновалової В.А.) від 22.08.2025 та 06.01.2026 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду (т. 1, а.с. 30, 59).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2026 здійснено заміну судді Комлевої О.С. на учасника постійно діючого складу колегії – суддю Кострицького В.В.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
У судове засідання 21.04.2026 учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, зокрема, позивач ОСОБА_1 – у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, оскільки його повноважний представник ОСОБА_3 отримав судову повістку-повідомлення на 21.04.2026 в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 20.02.2026 о 06:34:51, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (т. 2, а.с. 61), відповідач ОСОБА_2 – у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки судова повістка-повідомлення на 21.04.2026 отримана, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (т. 2, а.с. 62), третя особа – орган опіки та піклування Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області – у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки судову повістку-повідомлення на 21.04.2026 отримали в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 20.02.2026 о 06:34:03, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (т. 2, а.с. 61 зв.), не з`явилися, що в силу положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав, в іншій частині рішення суду першої інстанції (щодо стягнення аліментів) не переглядається.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 04.02.2016 (справа № 518/1535/14-ц, провадження №2/518/192/2016), яке набрало законної сили 02.03.2016, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання батьківства відносно дитини ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в смт. Ширяєве Ширяївського району Одеської області України у матері ОСОБА_2 , громадянки України (т. 1, а.с. 8-9).
Отже, батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що 24.10.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ширяївського районного управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис № 263 та 12.03.2016 видано повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 7).
Згідно з довідкою Торосівського старостинського округу Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 307 від 20.05.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виховує свою дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійно (т. 1, а.с. 10).
Відповідно до характеристики Торосівської гімназії Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області (вих. № 65 від 11.07.2024 року) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 навчається у 5 класі вищевказаної гімназії, має навчальні досягнення високого рівня. Навчається в повну міру своїх сил. У ОСОБА_11 відмінна зорова та слухова пам`ять. Логічне та образне мислення виявляє добре. Найкраще даються предмети математичного та гуманітарного циклів. На уроках уважний та активний, домашні завдання виконує в повному обсязі. Здатний аналізувати, порівнювати, узагальнювати та робити висновки, проявляє наполегливість і старання. ОСОБА_12 запам`ятовує програмовий матеріал. У виконання нового завдання включається швидко, темп роботи високий. Увага стійка, якщо діяльність для учня цікава.
У дружньому спілкуванні займає лідерські позиції. До виконання громадських обов`язків ставиться сумлінно. Доручену справу доводить до кінця, проявляє ініціативу. Дотримується правил поведінки, неконфліктний, стриманий.
На даний час ОСОБА_13 проживає з батьком - ОСОБА_1 , так як мати знаходиться за кордоном - в Польщі. Батько цікавиться його навчанням та поведінкою. До школи ОСОБА_11 приходить охайний та має чистий зовнішній вигляд (т. 1, а.с. 11).
Згідно акту обстеження комісією Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області умов проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 11.07.2024 умови проживання задовільні. Матір дитини, ОСОБА_2 , перебуває за кордоном. Батько за своїм місцем проживання створив належні умови для проживання, навчання та проведення дозвілля свого малолітнього сина. (Примітка: відомості в акті внесені на підставі інформації, наданої заявником) (т. 1, а.с. 12).
Рішенням виконавчого комітету Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 914 від 18.07.2024 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки батьки дитини проживають окремо та дійшли згоди щодо місця проживання дитини (т. 1, а.с. 13).
Згідно з заявою від 12.12.2024 року ОСОБА_2 на адресу служби у справах дітей Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, ОСОБА_2 зазначила, що Ширяївським районним судом Одеської області розглядається справа за позовом ОСОБА_1 про позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , 2013 р.н. Також підтвердила той факт, що вона тривалий час 7 років проживає за межами України, а саме в Польщі і не займається вихованням дитини. Повертатися в Україну намірів немає і відповідно, брати участь у вихованні сина ОСОБА_11 не буде. Погоджується з тим, що ОСОБА_1 як батько гарно виховає сина ОСОБА_11 без її участі. Принаймні він до цього часу виховував і утримує сина. Не заперечувала проти задоволення позовних вимог про позбавлення її батьківських прав відносно дитини (т. 1, а.с. 52, 174).
Відповідно до Висновку виконавчого комітету Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області комітет вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно її сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки остання з 2013 року у с. Торосове не проживає. Тривалий час, майже 7 років, проживає за межами України, у Польщі, де створила іншу сім`ю. Вихованням сина не займається, повертатися в Україну намірів не має, впевнена, що ОСОБА_1 , як батько, гарно виховує сина ОСОБА_11 без її участі. Не заперечує проти задоволення позовних вимог щодо позбавлення її батьківських прав до дитини ОСОБА_5 (заява матері від 12.12.2024 року) (т. 1, а.с. 54-55зв.).
Відповідно до копії військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 22.06.2011 року, останнього поставлено на облік В. ІНФОРМАЦІЯ_8 (т. 1, а.с. 58-60).
За інформацією Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відповідно до бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» в період з 08.11.2017 по 26.02.2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (документ НОМЕР_3 ), перетинала кордон, а саме:
11.04.2023 23-03, напрям: виїзд, пункт пропуску: пп «Смільниця»,
02.11.2022 01-29, напрям: в`їзд, пункт пропуску: пп «Шегині», авто,
10.01.2020 04-10, напрям: виїзд, пункт пропуску: пп «Ягодин» авто,
24.11.2019 02-28, напрям: в`їзд, пункт пропуску: пп «Ягодин» авто,
27.01.2019 05-14, напрям: виїзд, пункт пропуску: пп «Ягодин» авто,
27.12.2018 07-10, напрям: в`їзд, пункт пропуску: пп «Краківець»,
05.12.2018 03-37, напрям: виїзд, пункт пропуску: пп «Ягодин» авто,
14.10.2018 03-38, напрям: в`їзд, пункт пропуску: пп «Шегині», авто,
20.07.2018 02-11, напрям: виїзд, пункт пропуску: пп «Ягодин» авто,
17.06.2018 02-15, напрям: в`їзд, пункт пропуску: пп «Ягодин» авто,
21.03.2018 05-35, напрям: виїзд, пункт пропуску: пп «Ягодин» авто (т. 1, а.с. 92-92 зв.).
Згідно з характеристикою Торосівської гімназії Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області (№ 98 від 17.12.2024 року), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 навчається у 6 класі вищевказаної гімназії, має навчальні досягнення високого рівня. Навчається в повну міру своїх сил. У ОСОБА_11 відмінна зорова та слухова пам`ять. Логічне та образне мислення виявляє добре. Найкраще даються предмети математичного та гуманітарного циклів. На уроках уважний та активний, домашні завдання виконує в повному обсязі. Здатний аналізувати, порівнювати, узагальнювати та робити висновки, проявляє наполегливість і старання. Легко запам`ятовує програмовий матеріал. У виконання нового завдання включається швидко, темп роботи високий. ОСОБА_11 – активний учасник і переможець як шкільних, та і районних та обласних конкурсів, змагань.
У дружньому спілкуванні займає лідерські позиції. До виконання громадських обов`язків ставиться сумлінно. Доручену справу доводить до кінця, проявляє ініціативу. Дотримується правил поведінки, неконфліктний, стриманий.
На даний час ОСОБА_13 проживає з батьком - ОСОБА_1 , так як мати знаходиться за кордоном - в Польщі. Батько цікавиться його навчанням та поведінкою. До школи ОСОБА_11 приходить охайний та має чистий зовнішній вигляд (т. 1, а.с. 137).
ОСОБА_5 бере участь у різноманітних конкурсах, олімпіадах, про що свідчать копії дипломів, сертифікатів, похвальної грамоти, похвальні листи (т. 1, а.с. 138-147).
Згідно з Витягом з протоколу комісії з захисту прав дитини від 24.12.2024 № 7 комісія з питань захисту прав дитини при Затишанській селищній раді вважає за доцільне надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 167, 170).
Відповідно до повідомлення Служби у справах дітей виконавчого комітету Чогодарівської сільської ради Березівського району Одеської області (вих. № 35 від 06.06.2025) – громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою с. Малігонове, Березівського району, Одеської області, але на даний час не проживає на території Чогодарівської ТГ та не перебуває на обліку в Чогодарівській службі у справах дітей. ОСОБА_2 має двох дітей сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку 2024 р.н. (т. 1, а.с. 168, 171, 187).
Відповідно до Картки 607 обстеження та медичного огляду від 04.06.2025 № 3759112 КНП «Захарівська БПЛ» та витягу з додатку «Резерв+ ВОД» від 05.06.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , придатний до служби у військових частинах забезпечення ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони (т. 1, а.с. 172-173).
Згідно з повідомленням ГУДМС України в Одеській області № 4/6-26 від 11.06.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим/знятим з реєстрації по м. Одесі та Одеській області не значиться (т. 1, а.с. 184).
Згідно з повідомленнями Чогодарівської сільської ради Березівського району Одеської області: -вих. № 04-13/639 від 12.06.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно реєстру територіальної громади, на території сільської ради не зареєстрований (т. 1, а.с. 185); - за вих. № 38 від 12.06.2025 – ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрований за місцем реєстрації матері ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 188).
Відповідно до довідки № 341 від 09.06.2025 Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Торосівського старостинського округу, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає фактично за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації (т. 1, а.с. 189).
Згідно з Висновком (повторним), затвердженим рішенням № 1187 від 18.06.2025 виконавчим комітетом Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, орган опіки та піклування вважає за доцільне надати висновок (повторно) про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 191-192).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення відповідачки батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків з виховання сина. 
Фактичне незабезпечення дитині матір`ю необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини обумовлене роздільним та віддаленим проживанням матері і дитини, та, як вбачається, не впливає на розвиток дитини, оскільки вказані потреби забезпечує батько (позивач). 
Позивачем не доведено, що відповідач не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Сам позивач зазначає, що дитина спілкується з матір`ю, але про що саме – він не слухає і не знає. Допитані свідки також зазначили, що не чули зміст розмов ОСОБА_11 з мамою.
Натомість, дитина повідомила суду, що мама цікавиться його життям, говорить, що любить його та готова забрати жити до себе, якщо ОСОБА_11 забажає.
Твердження свідків щодо «налаштування» відповідачем дитини проти родини (батька, бабусі) суд оцінив критично, оскільки свідки є родичами позивача. Крім того, сам факт негативного відношення відповідача до родини позивача та «налаштовування» дитини проти родини позивача не є підставою для позбавлення її батьківських прав. Твердження свідків та позивача щодо позиції відповідача про подальше проживання і працевлаштування ОСОБА_11 у Польщі не свідчить про неналежне ставлення матері до батьківських обов`язків, а є її позицією щодо подальшої долі дитини. Крім того, сам факт того, що відповідач бачить майбутнє сина у Польщі поруч з нею свідчить про бажання матері підтримувати тісний зв`язок з сином у подальшому.
Більш того, за словами самої дитини, ОСОБА_11 бажає спілкуватись з мамою, сумує за мамою, засмучений тим, що мама не має можливості приділяти йому достатньо уваги й часу.
Суд переконаний, що за наведених обставин позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина й припинення їх спілкування не лише не сприятиме захисту прав дитини, а навпаки погіршить її психоемоційний стан.
Також суд дійшов висновку, що висновок органу опіки та піклування суперечить інтересам дитини.
Суд критично оцінив заяву відповідача про визнання позову, оскільки сам лише факт визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для задоволення позову. Крім того, суд вважав, що визнання позову відповідачем порушує права дитини ОСОБА_5 на спілкування з матір`ю. 
Судом вбачається, що сторони зловживають процесуальними правами, зокрема, правом на визнання позову, та намагаються ввести суд в оману щодо справжньої мети звернення до суду з позовом.
Більш того, суд звернув увагу на протиріччя у поясненнях свідків, згідно з якими відповідач ОСОБА_2 ставиться до родини позивача вкрай негативно, налаштовує дитину проти родини, й, водночас, одразу після звернення до неї з позовом (не отримавши копії позову й додатків до нього) визнає позовні вимоги.
Суд також зазначив, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
Переглядаючи оскаржуване рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).
ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.
Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.
Колегія суддів зауважує, що в оцінці обставин справи керується тим, що суд на перше місце має ставити якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що суд зробив, в цілому, правильні висновки щодо відсутності підстав для доцільності позбавлення батьківських через відсутність доказів свідомого нехтування відповідачкою такими своїми правами.
Частинами п`ятою, шостою статті 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Суд першої інстанції правильно не погодився, і доводи апеляційної скарги наведеного не спростували, з висновками органу опіки та піклування Виконавчого комітету Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 24.12.2024 № 1042 та від 18.06.2025 № 1187 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно її малолітньої дитини ОСОБА_5 , оскільки такий є недостатньо обґрунтованим. Зокрема, у висновку не наведено мотивів про причини усунення відповідача від утримання та виховання дитини.
Крім того, такі висновки є доказами у справі, які підлягають дослідженню та оцінці судом разом з іншими докази у сукупності.
Суд також правильно врахував, що не є належним доказом свідомого навмисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, і необхідності застосування крайнього заходу як те, що відповідач жодним чином не опікується та не відвідує дитину, не турбується про матеріальне, моральне та фізичне виховання сина, питаннями освіти та здоров`я не цікавиться, матеріально не утримує. Також не може бути підставою для застосування крайнього заходу невідвідування відповідачкою навчального закладу, де дитина навчається.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не скористалася правом заперечити проти позову та подати відзив на позовну заяву про позбавлення її батьківських прав чи інших доказів на спростування позовних вимог, що свідчить про факт винної поведінки відповідача, оскільки відсутні докази того, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 буде відповідати якнайкращим інтересам дитини та її нормальному розвитку, таке не має вирішального значення для правильного вирішення питання.
Щодо визнання позову відповідачкою в оскаржуваній частині, то за змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України таке може бути підставою для задоволення позову лише у разі відсутності суперечності такого визнання закону або порушенню прав, свобод чи інтересів інших осіб, натомість, не може відповідати законним правам та інтересам дитини позбавлення її одного з батьків без достатніх підстав, передбачених ст. 164 СК України, і за обставин бажання самої дитини спілкуватися з матір`ю та відсутності з боку матері дій, які б несли шкоду інтересам дитини.
Доводи апеляційної скарги про те, що теперішня дружина скаржника - ОСОБА_10 не має дітей та має намір усиновити ОСОБА_11 , щоб він мав повноцінну сім`ю, що свідчить про доцільність, на думку скаржника, позбавлення відповідачки батьківських прав, колегія суддів також відхиляє, так як проживання дитини з мачухою та бажання останньої усиновити дитину не є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачем не доведена.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20).
З цієї підстави колегія суддів не знаходить підстав для задоволення клопотання заявника про допит у якості свідка ОСОБА_15 (дружини заявника), незважаючи на думку представника Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Топольницького Г.М. та вважає за необхідне відмовити у задоволенні такого. Такий доказ не є належним та допустимим у розумінні вимог ст. 77, 78 ЦПК України.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи та переоцінки доказів, яким судом дано вірно оцінку.
Отже, рішення суду першої інстанції є достатньо мотивованим та відповідає встановленим по справі обставинам.
Натомість, за наведених обставин, відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції у рішенні не зазначив про необхідність змінити ставлення матері до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.
Тому колегія суддів наголошує, що відповідачку має бути попереджено про обов`язок зміни ставлення до виховання дитини та слід роз`яснити, що у разі відсутності реальних змін у поведінці відповідачки як матері щодо сина протягом розумного строку після ухвалення оскаржуваного судового рішення, позивач може знову ініціювати питання про позбавлення її батьківських прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду як ухвалене з порушенням норм процесуального права підлягає зміні шляхом доповнення мотивувальної та резолютивної частини попередженням відповідачки про необхідність належного виконання нею своїх батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання сина з покладення обов`язку на відповідний ООП обов`язку контролю за таким.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Твердохліба Вадима Юрійовича задовольнити частково.
Рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 18 липня 2025 року в оскаржуваній частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав змінити, доповнивши мотивувальну та резолютивну частину абзацом четвертим наступного змісту:
«Попередити відповідача ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та покласти на орган опіки та піклування в особі Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області обов`язок контролю стосовно виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків у відношенні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ».
У зв`язку із чим абзаци четвертий, п`ятий, шостий, сьомий резолютивної частини вважати абзацами п`ятим, шостим, сьомим та восьмим.
В іншій оскаржуваній частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 21 квітня 2026 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький