Справа № 343/2328/25 
Провадження № 22-ц/4808/434/26 
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої   Пнівчук О. В.,
суддів:   Луганської В. М., Томин О. О.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду від 23 грудня 2025 року, у складі судді Керніцького І. І., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07.04.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця було укладено договір № 1541204 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписано електронним підписом у формі одноразового ідентифікатора.
Відповідно до умов кредитного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит в сумі 6 200,00 грн з фіксованою зниженою процентною ставкою 1,50 % в день та стандартною процентною ставкою 2,5 % в день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного договору шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку ОСОБА_1 
27 червня 2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 27062025, відповідно до якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» належне йому право грошової вимоги, зокрема до відповідачки за кредитним договором № 1541204 від 07.04.2024. 
На час звернення до суду відповідачка кредитні кошти не повернула у повному обсязі та не виконала грошові зобов`язання, тому виникла заборгованість в розмірі 64 790,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 6 200,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 55 490,00 грн, штрафні санкції 3100,00 грн. 
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь борг за кредитним договором в розмірі 64 790,00 грн, а також судові витрати по справі.
Рішенням Долинського районного суду від 23 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором № 1541204 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.04.2024 в розмірі 64 790,00 грн, 2 422,40 грн відшкодування сплаченого судового збору та 2 500,00 грн витрат за надання ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» професійної правничої допомоги адвокатом Столітнім М. М.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.
Судом першої інстанції не витребувано та не досліджено належні та допустимі докази переходу права вимоги до позивача, повний реєстр боржників до договору факторингу.
Вважає, що судом не досліджено належні докази укладення кредитного договору шляхом використання одноразового ідентифікатора (SMS-коду), відсутні технічні логи або підтвердження оператора мобільного зв`язку.
Зазначає, що надані позивачем довідки та розрахунки є внутрішніми документами фінансової компанії та не підтверджують беззаперечно факту виникнення та розміру заборгованості. Розрахунок заборгованості є одностороннім та не підтверджений первинними бухгалтерськими документами. 
Також судом не перевірено обґрунтованість та співмірність нарахованих процентів та штрафних санкцій.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «Фінтраст Капітал» у задоволенні позовних вимог.
Представником ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» подано відзив на апеляційну скаргу. Вважає доводи апеляційної скарги такими, що не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства.
Зазначає, що 07.04.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту.
Вважає, що наданий позивачем до суду поденний розрахунок заборгованості за договором є належним та допустимим доказом заборгованості. Нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку дії договору - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Підписуючи договір, позичальник погоджувався на укладання договору саме такого змісту, що фактично заперечує усі доводи апеляційної скарги стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів.
ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором.
Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, докази у справі досліджено всебічно та надано їм належну оцінку, рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Просить залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у апеляційній інстанції у розмірі 8000,00 грн.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (п.1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).
Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам не відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка умови укладеного договору не виконала, кредит та відсотки за користування кредитом не сплатила, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь нового кредитора слід стягнути 64 790,00 грн заборгованості з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 6 200,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 55 490,00 грн, штрафні санкції 3100,00 грн.
З таким висновком суду колегія суддів частково не погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 07.04.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» було укладено електронний договір № 1541204 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний». Відповідачка підписала електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «А334»
Умовами кредитного договору та паспорту споживчого кредиту від 07.04.2024 передбачено, що ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надало ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 6 200,00 грн на строк 360 днів, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому договором. 
Факт надання кредиту позивачу підтверджується повідомленням № 20250702-525 від 02.07.2025, відповідно до якого між ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» було укладено договір про організацію переказу грошових коштів № 06062022-1 від 06.06.2022. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» на суму 6 200,00 грн. 
27.06.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» уклали договір факторингу № 27062025, відповідно до якого позивач набув право вимоги в тому числі до ОСОБА_2 по кредитному договору № 1541204 від 07.04.2024, що також підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників від 27.06.2025 та витягом з Реєстру боржників від 27.06.2025.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», станом на час відступлення права вимоги - 27.06.2025 у ОСОБА_1 наявна заборгованість за договором № 1541204 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.04.2024 в розмірі 64 790,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 6 200,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 55 490,00 грн та 3 100,00 грн штрафні санкції. 
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626,628 ЦК України).
За змістом ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України, кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору.
Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами.
Частинами 2, 3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У силу ч. 1ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII(далі - Закон №675-VIII)
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону №675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4ст. 11 Закону №675-VIII).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону №675-VIII, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону №675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. 
Положеннями статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За приписами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
У ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить витребувати додаткові докази, зокрема: акт приймання-передачі прав вимоги щодо її боргу та повний реєстр боржників; документи, що підтверджують розрахунок заборгованості підтвердження від оператора доставки SMS; технічні логи; доказ, що саме ОСОБА_1 отримала та ввела код.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦРК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З матеріалів справи видно, що 08.12.2025 через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, про витребування додаткових доказів суд першої інстанції не просила. В апеляційній скарзі доказів неможливості витребування таких доказів в суді першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, не надала.
Апеляційний суд враховує, що саме сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, зокрема подання/неподання клопотань і доказів у строк, визначений процесуальним законодавством. Відповідно до вимог статей 83 та 367 ЦПК України, в апеляційного суду немає підстав для витребування нових доказів на стадії апеляційного провадження, оскільки доказів неможливості подання таких до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідачки, остання не подала. Таким чином, у задоволенні клопотання слід відмовити.
У справі, яка переглядається, встановлено, що 07.04.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту №1541204, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредитні кошти у розмірі 6 200 грн строком на 360 днів.
У зв`язку з тим, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, суму отриманих коштів не повернула, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність визначених законом підстав для стягнення з позичальника на користь позивача заборгованості по тілу кредиту у сумі 6 200 грн.
Оскільки, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на підставі договору факторингу набуло право вимоги за договором № 1541204 від 07.04.2024, то у позивача, як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за цим договором.
Доказів про визнання договору факторингу недійсним чи повного погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять.
Так, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, окрім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 викладено правові висновки про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з п. 1.4 договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору.
Відповідно до п.п. 1.5.1, 1.5.2 даного договору, стандартна процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту. Знижена процентна ставка становить 1,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується, якщо клієнт до 07.05.2024 включно, або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки.
Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість за договором № 1541204 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.04.2024 склала 64 790,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 6 200,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 55 490,00 грн та 3 100,00 грн штрафні санкції.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 55 490,00 грн грн, апеляційний суд виходить з наступного.
22 листопада 2023 року прийнято Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Разом з цим, частиною 4 розділу 11 Прикінцеві та перехідні положення Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом слід привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.
У справі, що переглядається, кредитний договір № 1541204 було укладено 07 квітня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому кредитор повинен був привести свою діяльність та документи у відповідності з вимогами цього Закону.
Так, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів 2.5%, протягом наступних 120 днів 1,5%. Однак, перехідні положення законопроекту застосовується, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосується особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частина 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу 1 цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Зазначене указує на те, що строк встановлений в п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлювався для договорів укладених до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», якщо строк дії договорів продовжувався після набрання чинності Законом.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що умови договору щодо встановлення денної процентної ставки вище 1% є нікчемними в силу положень частини 5 статті 8 та частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Тому, стягненню підлягає заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 22 320 грн, відповідно до строку дії договору 360 днів та розміру процентної ставки 1% в день.
Щодо стягнення штрафних санкцій в розмірі 3 100 гривень апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на всій території України уведено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 дотепер.
Враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану. Неустойка, нарахована включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягає списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Згідно з реєстром боржників до договору факторингу № 27062025 від 27.06.2025 та наведеним позивачем розрахунком останнім визначено неустойку за порушення відповідачкою грошового зобов`язання за кредитним договором в розмірі 3 100 грн.
За наведених обставин, враховуючи, що дану неустойку первісним кредитором нараховано у період запровадження воєнного стану, який триває дотепер, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 3 100 грн штрафу (пені).
Таким чином, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованості за кредитним договором № 1541204 від 07 квітня 2025 року в розмірі 28 520 грн, з яких 6 200 грн заборгованості за тілом кредиту та 22 320 грн заборгованості за відсотками.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення процентів за користування кредитом, невірно розрахував заборгованість та стягнув проценти у повному обсязі. 
З огляду на наведене рішення суду, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, слід змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором № 1541204 від 07 квітня 2025 року в розмірі 28 520 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Так, за подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, а за подання відповідачкою апеляційної скарги - 3 633,60 грн.
Враховуючи, що судом апеляційної інстанції частково задоволено позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 1065,86 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, а з позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» 2034,82 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом. Отже, шляхом взаємного зарахування з ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» на користь відповідача слід стягнути 968,96 грн судового збору. 
Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.
Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
До позовної заяви було долучено копію договору № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.2024 року, укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М. М., акт № 12278 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 10/12-2024 від 27.02.2025 року, рахунок на оплату № 12278-19/11-2025 від 19.11.2025, з яких вбачається, що вартість послуг адвоката з аналізу, складання та подання позовної заяви становить 10 000,00 грн.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, про те що розмір вказаних витрат є завищеним, та підлягає зменшенню до 2 500 грн, що буде співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи.
Враховуючи викладене, з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 2 000 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просить стягнути 8 000 грн витрат на правову допомогу у апеляційній інстанції.
До відзиву додано копію ордеру № 1916139 від 18.02.2016, договір про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07 липня 2022 року звіт про надання правової допомоги згідно Договору №07/07-2022 від 07.07.2022, відповідно до якого надано послуги: 1. Правова експертиза документів та складання відзиву на апеляційну скаргу у справі з ОСОБА_1 , 2. Подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, всього 4 год., вартість 8 000 грн, та платіжну інструкцію №8250 від 23.02.2026 на суму 8 000 грн.
Суд апеляційної інстанції вважає, що розмір вказаних витрат є завищеним, оскільки правова експертиза документів та подання відзиву охоплюються єдиною метою складання відзиву на апеляційну скаргу, а правова позиція позивача є сталою в таких категоріях справ та не потребувала додаткового вивчення судової практики та положень законодавства, а відтак, підлягає зменшенню до 3 000 грн, що буде співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи.
Враховуючи викладене, з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в апеляційному суді в розмірі 1 000 грн.
Отже, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в суді першої та апеляційної інстанції всього у розмірі 3 000 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Долинського районного суду від 23 грудня 2025 року змінити: 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ: 44559822, місцезнаходження: 03150, м. Київ вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27 прим. 2) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 1541204 від 07.04.2024 в розмірі 28 520 грн, з яких 6 200 грн заборгованість за тілом кредиту та 22 320 грн заборгованість за процентами.
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ: 44559822, місцезнаходження: 03150, м. Київ вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27 прим. 2) на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 968,96 грн.
Стягнути із  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ: 44559822, місцезнаходження: 03150, м. Київ вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27 прим. 2) 3 000 грн понесених витрат на правову допомогу.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча       О. В. Пнівчук
Судді:        В. М. Луганська
О. О. Томин