ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/281/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 697/787/21 Категорія: 307000000  	Скирда Б.К. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів : 

Сіренка Ю.В., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.,

секретар: Івануса А.Д., 

учасники справи: 

позивач – ОСОБА_1 ;

відповідач – ОСОБА_2 ;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Канівська державна нотаріальна контора;

особа, яка подала апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06 листопада 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , Канівська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , Канівська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з грудня 1997 року вона проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в м. Канів Черкаської області. 12.04.2000 вони разом з ним за спільні гроші придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ), в якій вона на даний час проживає.
У 2003 році у них народилася дочка ОСОБА_3 , а в липні 2008 року вони офіційно уклали шлюб та зареєстрували його у Канівському відділі РАЦС. Проживаючи разом, вони планували згодом придбати більшу квартиру у центрі міста, але в 2012 році у зв`язку з фінансовими труднощами сестри чоловіка, його мати ОСОБА_7 запропонувала їм сплатити його сестрі ОСОБА_2 9000,00 дол.США, а взамін цього мати оформить договір дарування своєї квартири, в якій вона проживала одна і яка їй належала на праві особистої приватної власності.
Такий договір дарування було укладено 07.02.2012, таким чином її чоловік ОСОБА_5 став власником однокімнатної квартири АДРЕСА_2 . У цій квартирі залишилася проживати його мати ОСОБА_7 .
У січні 2015 року чоловік позивачки ОСОБА_5 помер. На момент його смерті йому належали дві однокімнатні квартири в АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_4 .
Після смерті ОСОБА_7 (матері чоловіка) фактично спадщини не залишилося, оскільки вона за життя 07.02.2012 оформила договір дарування квартири своєму сину (чоловіку позивачки), в якій вона проживала до самої смерті. 
Проте, 26.01.2019 державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , було заведено спадкову справу.
Позивачці стало відомо, що сестра її чоловіка ОСОБА_2 якимось чином оформила своє право на 1/5 частину квартири за адресою: АДРЕСА_5 , яка належала покійному чоловіку позички та у Канівській державній нотаріальній конторі отримала свідоцтво про право на спадщину.
На даний час ОСОБА_2 уникає спілкування з позивачем, документи на квартиру не надає, чим створює їй перешкоди у користуванні даною квартирою та її оформлення, що спонукає її звернутися до суду за захистом як своїх прав, так і прав дітей її покійного чоловіка.
У зв`язку з викладеним, позивачка просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Канівською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 на 1/5 частину квартири по АДРЕСА_4 , у спадковій справі № 63665122, Канівської державної нотаріальної контори Черкаської області після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06 листопада 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_7 , яка, у свою чергу, була спадкоємицею після смерті свого сина ОСОБА_5 , своєчасно направила поштою заяву про прийняття спадщини (а потім і з`явилась особисто для підтвердження своєї особи та підпису), але не оформила своїх спадкових прав, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видане на ім`я ОСОБА_2 є правомірним, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Не погодившись з рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06 листопада 2025 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_7 після смерті свого сина ОСОБА_5 не зверталася до нотаріуса засобами поштового зв`язку з заявою про прийняття спадщини, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутній поштовий конверт про її надходження, а також відсутні дані журналу реєстрації вхідної кореспонденції Канівської державної нотаріальної контори за квітень 2015 року.
Крім того, ОСОБА_7 в силу свого віку та стану здоров`я не могла прибути до Канівської державної нотаріальної контори, де державний нотаріус міг би посвідчити раніше подану поштою заяву.
Тому, відповідачка ОСОБА_2 , спадщину після своєї матері (за законом/за заповітом) в частині, яка могла належати попередньо ОСОБА_5 , прийняти не могла. Обставини прибуття ОСОБА_7 до нотаріуса 01.09.2015 є сумнівними, а покази свідків в цій частині не можуть бути достовірними, оскільки створені штучно в підтримку версії подій ОСОБА_2 .
Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.
Заслухавши доповідь судді, учасників справи та їх представників, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, з огляду на таке. 
Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 04.07.2008, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 одружилися 04.07.2008, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_9 » (т. 1 а.с. 10).
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12.04.2000, зареєстрованого в реєстрі за № 1409, ОСОБА_5 купив у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_6 (т.1 а.с. 11).
Згідно з договором дарування квартири від 07.02.2012, зареєстрованого в реєстрі за № 1-418, ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_12 квартиру АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 13-15).
Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № 33287263 від 24.02.2012, ОСОБА_5 на праві власності на підставі договору дарування № 1-418 від 07.02.2012 належить квартира за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 20).
ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 24.02.2015 (т.1 а.с. 21).
Після смерті ОСОБА_5 заведена спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 57295355, номер у нотаріуса 147-2015, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 40036895 від 01.04.2015 та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 45835623 від 18.11.2016 (т.1 а.с. 22, 23).
Відповідно до заяви ОСОБА_7 від 06.04.2015, яка надійшла державному нотаріусу 10.04.2015 о 12:35 год. № 394, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син ОСОБА_12 , 1947 року народження, котрий мешкав в квартирі АДРЕСА_6 . Як мати померлого, вона згідно з чинним законодавством, є спадкоємцем першої черги і має право на спадкування прав та майна померлого сина. Для забезпечення і здійснення своїх прав спадкоємця, що проживав окремо, цією заявою повідомляє державного нотаріуса про своє бажання прийняти вказану спадщину щодо прав та майна померлого сина на час відкриття спадщини. Крім того на даній заяві міститься напис державного нотаріуса наступного змісту: «Особу ОСОБА_7 , 1923 року народження, встановлено по паспорту НОМЕР_3 , виданому Канівським МРВ 23.12.1999. Справжність підпису перевірено і нею підтверджено 01.09.2015» (т. 1 а.с. 50).
Відповідно до копії відповіді державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори № 2332 від 24.11.2016, після смерті гр. ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину за законом прийняли гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_6 , гр. ОСОБА_4 . Гр. ОСОБА_7 від прийняття спадщини відмовилась (т. 1 а.с. 24).
Згідно з заявою від 16.09.2015, зареєстрованої в реєстрі за № 1498, ОСОБА_7 спадщину в шестимісячний строк не прийняла, у суд за продовженням строку на прийняття спадщини звертатися не буде, не заперечує, щоб спадщину прийняла та оформила на себе дружина померлого ОСОБА_1 та розпоряджалася цим майном на свій розсуд (т. 1 а.с. 25).
Як вбачається з копії спадкової справи № 147-2015, яка заведена після смерті ОСОБА_12 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в матеріалах спадкової справи наявні такі заяви про прийняття спадщини: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 01.04.2015, ОСОБА_5 від 18.08.2015, ОСОБА_7 від 10.04.2015, ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 44-54).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 10.01.2019, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Канів Черкаської області (т.1 а.с. 30).
Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 54887496 від 26.01.2019 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54971947 від 02.02.2019, після смерті ОСОБА_7 заведена спадкова справа, номер у Спадковому реєстрі 63665122, номер у нотаріуса 38-2019 (т. 1 а.с. 31, 32).
Відповідно до заповіту ОСОБА_7 від 22.03.2016, зареєстрованого в реєстрі № 335, ОСОБА_7 на випадок своєї смерті призначає спадкоємцем всього свого майна, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також всього того, що відповідно до законодавства України може бути успадкованим, у повному обсязі, без будь-яких винятків її доньку ОСОБА_2 (т.1 а.с.58).
Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 08.09.2020, спадкоємцем ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка ОСОБА_2 . Спадщина складається з: 1/5 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 . Вищевказане майно належало ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була його мати ОСОБА_7 котра спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав (т. 1 а.с. 70).
Відповідно до відповіді нотаріуса № 372/02-14 від 05.05.2021, після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину за законом прийняли: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , а ОСОБА_7 від прийняття спадщини відмовилась. Після смерті гр. ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину за заповітом прийняла гр. ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 44).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.
Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частиною першою статті 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (частина перша статті 1297 ЦК України).
Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.
Відповідно до ч. 5 ст. 1269 ЦК України, особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини (тобто 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини).
Відповідно до ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Частина 6 статті 1273 ЦК України надає право на відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини, обмеживши строк для подання такої заяви до 6-ти місяців.
Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, спадкоємці не позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права шляхом подання відповідних заяв про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку.
Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути, зокрема: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини, тощо.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21) зроблено висновок, що «свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва)».
У постановах від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 Верховний Суд зазначив, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку із видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Підпунктом 2.1 пункту 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (тут і далі чинному на момент спірних правовідносин) передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Згідно з підпунктом 3.3. пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі.
Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (підпункт 3.5 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
Аналогічне також зазначено в постановах Верховного Суду від 13.09.2023 у справі № 345/4153/22, від 26.06.2024 у справі № 333/1912/23, 12.03.2025 у справі № 754/17457/23. Відповідно до п. 3.11. пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, заява про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття підлягає реєстрації у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ у день надходження. У разі надходження такого документа поштою він підлягає також реєстрації у Журналі реєстрації вхідних документів. Усі наступні заяви (додаткові, від інших спадкоємців, кредиторів) також реєструються у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку. На всіх заявах зазначаються дата і час їх надходження та номер спадкової справи.
Відповідно до п. 3.13. пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Пунктом 3.23 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій встановлено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.
Пунктом 3.24. Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що у разі якщо спадкоємець відправив нотаріусу за місцем відкриття спадщини поштою належно оформлену заяву про прийняття спадщини, а потім особисто з`явився до нотаріуса і подав заяву про відмову від спадщини, нотаріус бере до уваги ту заяву, яка була зареєстрована першою у Журналі реєстрації вхідних документів.
Як вбачається з матеріалів справи мати померлого ОСОБА_5 – ОСОБА_7 у шестимісячний строк з моменту відкриття спадщина направила засобами поштового зв`язку заяву про прийняття спадщини, яка була отримана та зареєстрована державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори 10.04.2015. Тобто така заява була подана ОСОБА_7 у межах визначеного законом строку та порядку.
Пізніше, відповідно до підпункт 3.5 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, 01.09.2015 ОСОБА_7 особисто з`явилась до державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори, де було встановлено її особу та перевірено справжність підпису, про що свідчить відповідний запис на даній заяві.
При цьому, Порядком вчинення нотаріальних дій не передбачено термін підтвердження підпису на заяві про прийняття спадщини, яка надійшла поштою в передбачений законом шестимісячний термін.
Доводам сторони позивача, зазначеним в апеляційній скарзі, про відсутність у матеріалах спадкової справи конверту, в якому надійшла заява ОСОБА_7 про прийняття спадщини, вже надавав оцінку суд першої інстанції, де обґрунтовано зазначив, що зберігання при матеріалах спадкової справи конверту, в якому надходить заява необхідно лише у випадку, коли вона направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини, а отримана нотаріусом після закінчення цього строку (п. 3.23 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Відтак, порушень вимог чинного законодавства при подачі відповідного типу заяви не встановлено. Вказані доводи фактично зводяться до переоцінки скаржником висновків суду першої інстанції.
Щодо наявності заяви ОСОБА_7 від 16.09.2015, поданої 10.10.2015, про відмову від спадщини, колегія суддів зазначає, що така заява подана нотаріусу після закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини.
При цьому, як зазначалося попередньо, для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (п. 3.13 Порядку вчинення нотаріальних дій).
Крім того, згідно з ст. 1269 ЦК України, особа яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.
Заява про прийняття спадщини, яка була подана ОСОБА_7 10.04.2015, не була відкликана і, як вже зазначено судом, іншої заяви у шестимісячний термін не надходило.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що свідоцтво про прийняття спадщини, видане на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/5 частку квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_5 , спадкоємцем якого була мати ОСОБА_7 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав є дійсним. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення по суті та зводяться незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням зазначеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06 листопада 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , Канівська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає касаційному оскарженню в порядку і строках, визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2026 року.

Судді Ю.В. Сіренко
Т.Л. Фетісова
О.М. Новіков