Справа № 199/4083/26
(3/199/1393/26) 
ПОСТАНОВА 
іменем України
22.04.2026        місто Дніпро
Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра Щербина – Почтовик І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення щодо: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої ФОП ОСОБА_2 «Вареніка» , зареєстрованої у квартирі АДРЕСА_1 та проживаючої у будинку АДРЕСА_2 , 
-яка притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 164 КУпАП,
-За участі: адвоката Неміріч І.І., в інтересах ОСОБА_1 
ВСТАНОВИВ:
За змістом протоколу серії ВАД №960440 від 26.03.2026 року , 20.03.2024 близько 13.00 години за адресою: АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_1 порушила порядок господарської діяльності, а саме здавала житло в оренду без одержання дозволу, документа на даний вид діяльності. 
На думку посадової особи, уповноваженої на складання протоколу ОСОБА_1 вчинила правопорушення відповідальність за який передбачена ч.1 ст. 164 КУпАП.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, будь – яких заяв чи клопотань від останньої не надходило.
Захисник Неміріч І.І. у судовому засіданні заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Дослідивши письмові матеріали справи, вважаю, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Правилами ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Так, до суду надійшла справа, до якої долучені: протокол про адміністративне правопорушення; рапорт, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 28.02.2026, відповідно до якого ОСОБА_3 просить органи поліції вжити заходів щодо орендодавця, який відмовляється віддавати грошову суму застави; письмові пояснення ОСОБА_3 та самої ОСОБА_1 - заява ОСОБА_3 до ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ; договір оренди житлового приміщення між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; квитанції про перерахування ОСОБА_3 грошових коштів на рахунок без зазначення їх одержувача;
Тобто, долучені поліцейським докази не містять даних про те, що саме ОСОБА_1 20.03.2024 за адресою: АДРЕСА_3 , здійснювала господарську діяльність. 
Отже, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини про те, що ОСОБА_1 здійснювала господарську діяльність є припущеннями, не підтвердженими жодними доказами.
У зв`язку із цим слід зазначити, що стаття 62 Конституції України визначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Зокрема, положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди зобов`язано застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа «Коробов проти України», рішення від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Таких же висновків ЄСПЛ дійшов у рішеннях по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказуючи на те, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву».
Також слід зазначити, що частина 1 ст. 164 КУпАП встановлює відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Відповідно до положень статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.
Приймаючи до уваги приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також, зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), слід виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суддя у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:1) про накладення адміністративного стягнення;2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;3) про закриття справи.
Враховуючи вищевикладене, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки її вину не доведено належними та допустимими доказами, «поза розумними сумнівом», приймаючи до уваги і те, що протокол про адміністративне правопорушення фактично обґрунтовано на припущеннях, а тому справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП,
ПОСТАНОВИВ:
На підставі п. 1) ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 за ч.1 ст. 164 КУпАП – закрити, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.
Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.

Суддя: І.В. Щербина-Почтовик