Справа № 522/17367/25-Е
Провадження № 2/522/1894/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Абухіна Р.Д.,
за участю секретаря судового засідання Гудзюк Ю.Б., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування про визнання незаконним утримання дітей, зобов`язання повернути дітей до місця постійного проживання,
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшов вищезазначений позов, по якому просить: 
Визнати незаконним утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Сполучений Штатів Америки та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки Сполучених Штатів Америки.
Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 10 днів з моменту набрання судовим рішенням законної сили, повернути малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Сполучений Штатів Америки та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки Сполучених Штатів Америки, до місця їх постійного проживання у Королівство Іспанія.
У разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передати малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Сполучений Штатів Америки та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки Сполучених Штатів Америки, їх батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , для забезпечення повернення дітей до місця їх постійного проживання у Королівство Іспанія. 
Мотивує вимоги тим, що 28.04.2015 року між Сторонами було зареєстровано шлюб. Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком двох малолітніх дітей ОСОБА_5 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Сполучений Штатів Америки та ОСОБА_6 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка Сполучених Штатів Америки. Відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . З народження до січня 2022 року діти сторін разом проживали із батьками за місцем їх проживання як в Україні так і за межами України, часто подорожували різними країнами, востаннє 03 січня 2022 року перетнули кордон України (на виїзд з країни) на літаку Одеса-Стамбул. В пошуках нового місця проживання, з січня 2022 року по серпень 2022 року, враховуючи ситуацію, що сталася в країні у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, Сторони разом зі своїми дітьми подорожували різними країнами. 28.08.2022 року Сторони разом зі своїми дітьми переїхали до Королівства Іспанія, та з цього часу по 23.06.2025 року разом проживали в Іспанії. З вересня 2022 року діти пішли навчатися до Британської школи Коста-Дорада (The British School of Costa Daurada), що розташована у місті Тарагона, Королівство Іспанія, повністю завершили процедуру зарахування на наступний 2025/2026 навчальний рік та зазначено, що оплата всіх витрат на зарахування та навчання в школі своєчасно внесена паном ОСОБА_7 . Також 1 вересня 2022 року між Позивачем та орендодавцем житла ОСОБА_8 було укладено договір оренди меблованого житла, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до зазначеного договору оренди, житло надається для проживання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (няня), а термін дії договору оренди житла з 01.09.2022 року по 30.06.2024 року. Крім того, 08.06.2023 року між Позивачем ОСОБА_7 та ОСОБА_14 було укладено договір купівлі-продажу приватного будинку (коттеджу), що розташований у АДРЕСА_2 , площею 472 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 2078,00 кв.м. У вказаний будинок Сторони повноцінно після проведеного ремонту переїхали в квітні 2025 року. Також 22.05.2024 року діти Сторін Felix Raymond Vetriak ОСОБА_4 отримали посвідки на проживання у Королівстві Іспанія, посвідки дійсні до 27.02.2029 року. У зазначених посвідках на проживання адресою місця проживання дітей Сторін зазначена саме адреса житлового будинку: АДРЕСА_2 . 04.01.2024 року Рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/20775/23, що набрало законної сили13.02.2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_15 ») було розірвано. При цьому, Сторони не переставали проживати разом в одному будинку разом із дітьми за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачка також отримала реєстраційне посвідчення громадянина Євросоюзу № НОМЕР_1 , як громадянка Румунії, відповідно до якого зазначена, що вона постійно проживає в Іспанії з 28.11.2023 року у м. Таррагона.
23.06.2025 року відповідачка, без попередніх домовленостей із Позивачем, без його згоди та дозволу, за наявними неодноразовими запереченнями Позивача, фактично вдається до незаконного переміщення дітей Сторін та вивозить їх до України, а саме до міста Одеси, де діти разом із нею знаходяться по сьогоднішній день. При цьому, жодних заяв, згод, дозволів на переміщення дітей з Королівства Іспанії до України (як до вивезення Відповідачкою дітей так і після), Позивач не надавав та до й після здійснення Відповідачкою вивезення дітей, постійно заперечував та заперечує досі проти їх незаконного переміщення з Королівства Іспанії, а саме з міста Таррагони, де вже фактично встановлено постійне місце проживання дітей, до України. Також факт знаходження дітей не в Україні за кордоном з 03.01.2022 року по 24.06.2025 року та факт їх ввезення на територію України 24.06.2025 року підтверджується відповіддю Адміністрації державної прикордонної служби України листом № 19/60134-25/Вих від 24.07.2025 року на адвокатський запит адвоката Бочевара М.П..
Позивач зазначає, що звичайне місце проживання дітей Сторін у Королівстві Іспанія, звідки Відповідачка вивезла дітей без згоди Позивача, підтверджується таким: - відвідуванням дітьми Сторін з вересня 2022 року по сьогоднішній день у м. Таррагона Королівства Іспанія дошкільного та шкільного навчального закладу Британської школи Коста-Дорада;- у дітей Сторін в Королівстві Іспанія у м. Таррагона з огляду на тривалість проживання майже 3 роки вже є свої друзі, захоплення, діти мають сталі сімейні та соціальні зв`язки, діти вивчили іспанську мову, в дітей є місце постійного проживання в житловому будинку, вони вважають своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини, тощо;- діти Сторін у Королівстві Іспанія перебувають на території України в постійному ризику заподіяння ушкоджень їх здоров`ю та життю внаслідок постійних обстрілів міст російською федерацією, в тому числі міста Одеси, у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, що також негативно впливає на психічний стан здоров`я дітей.- діти Сторін в Україні за місцем проживання матері не мають належних умов для проживання, адже мати не володіє на праві власності житлом, необхідним для забезпечення дітям належного проживання та умов для розвитку їх особистостей та окремого проживання в своїх окремих кімнатах. 
За наведених обставин, Позивач вважає, що утримання Відповідачкою ОСОБА_2 малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на території України, що здійснене без його згоди, порушує його право на піклування та є незаконним, а також враховуючи найкращі інтереси дітей, постійне місце проживання яких до переміщення дітейна територію України було Королівство Іспанія, діти мають бути повернуті до місця їх постійного проживання.
За результатами автоматизованого розподілу справа передана на розгляд судді Приморського районного суду міста Одеси Абхіну Р.Д..
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 01.08.2025 по справі відкрито провадження, встановлений загальний порядок розгляду справи.
15.08.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, а 20.08.2025 відповідь на відзив. 
Ухвалою від 02.09.2025 закрито підготовче засідання та призначена справа до розгляду. 
10.11.2025 до суду надійшла заява представника відповідача про заслуховування думки дітей. 
20.01.2026 до суду надійшло клопотання представника позивача, що для зручності у з`ясуванні думки дітей та проведенні їх опитування, просить суд призначити відповідну дату та час та провести таке опитування дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в режимі відеоконференції в приміщенні Відділення центру захисту та соціально-психологічної підтримки у процесі слідства та правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства (модуль Барнахус) Центру соціальних служб Одеської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 25948042) за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, буд. 27, з наданням до суду письмового висновку (рекомендацій) за результатами з`ясування відповідних думок дітей, а також зобов`язати Відповідачку ОСОБА_2 забезпечити явку дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у визначені судом відповідну дату та час до Відділення центру захисту та соціально-психологічної підтримки у процесі слідства та правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства (модуль Барнахус) Центру соціальних служб Одеської міської ради за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, буд. 27
23.01.2026 до суду надійшла заява представника відповідача про відкладення судового засідання та допиту дітей, оскільки вони перебувають за кордоном.
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 26.01.2026 клопотання представника позивача ОСОБА_1 про проведення опитування дітей в режимі відеоконференції – задоволено. Призначено на05.02.2026 року в 15 годині 00 хвилин опитування дітей ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в режимі відеоконференції в приміщенні Відділення центру захисту та соціально-психологічної підтримки у процесі слідства та правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства (модуль Барнахус) Центру соціальних служб Одеської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 25948042) за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, буд. 27. Запропоновано психологам Відділення центру захисту та соціально-психологічної підтримки у процесі слідства та правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства Центру соціальних служб Одеської міської ради (модель Барнахус), орієнтовний перелік питань для дітей.
В судовому засіданні 05.02.2026 проведено опитування дітей ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в режимі відеоконференції в приміщенні Відділення центру захисту та соціально-психологічної підтримки у процесі слідства та правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства (модуль Барнахус) Центру соціальних служб Одеської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 25948042).
12.02.2026 до суду надійшов висновок психолога, додаток до листа від 12.02.2026 № 04/01-393 Центру соціальних служб Одеської міської ради про результати опитування малолітніх дітей від 05.02.2026. 
Ухвалою від 13.02.2026 витребувано із Відділення центру захисту та соціально-психологічної підтримки у процесі слідства та правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства (модуль Барнахус) Центру соціальних служб Одеської міської ради за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, буд. 27 відеозапис опитування дітей ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке проведено 05.02.2026 року в режимі відеоконференції з Приморським районним судом міста Одеси у справі № 522/17267/25 в приміщенні Відділення центру захисту та соціально-психологічної підтримки у процесі слідства та правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства (модуль Барнахус) Центру соціальних служб Одеської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 25948042) за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, буд. 27.
23.02.2026 до суду надійшов лист Центру Соціальних служб Одеської міської ради за № 04/01-678 в якому зазначено, що не передбачено зберігання відеозапису опитування дітей. 
23.02.2026 до суду надійшло клопотання представника відповідача про долучення доказів, а саме ухвалу секції розслідування Суду першої інстанції м. Таррагона від 12.02.2026 року.
06.03.2026 до суду надійшло клопотання про долучення доказів. Зазначає, що представник Позивача після долучення 26.02.2026 року додаткових матеріалів з боку Відповідачки, отримав від Позивач документи про хід справи у Іспанії щодо вивезення дітей Сторін за заявою Позивача, та вважає за можливе просити суд долучити їх разом із перекладом до матеріалів справи. Зазначені докази відносяться до предмету доказування, однак не могли бути подані до позову та раніше, адже були отримані Позивачем після судового засідання 26.02.2026 року, а тому поновлено Позивачу строк на приєднання таких доказів до матеріалів справи, а саме документів, що підтверджують хід справи в суді Таррагоні Королівство Іспанія за заявою ОСОБА_18 про викрадення та вивезення дітей.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на задоволені позову, оскільки повернення дітей до місця проживання батька у Королівство Іспанія забезпечить дітям безпечні та найкращі умови проживання. 
Відповідачка та ії представник заперечували проти задоволення позову, оскільки діти проживаючи в Україні з матір`ю мають стабільне психологічне середовище, належні житлові, та побутові та освітні умови. 
Представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. 
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, судом встановлені наступні правовідносини. 
Судом встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 04.01.2024 у справі № 522/20775/23  розірвано шлюб між громадянином України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та  ОСОБА_15 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 28 квітня 2015 року, актовий запис № 459.
Сторони є батьками двох малолітніх дітей ОСОБА_5 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Сполучений Штатів Америки та ОСОБА_6 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка Сполучених Штатів Америки. Відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Як зазначють сторони, з народження та до січня 2022 року діти разом проживали із батьками за місцем їх проживання як в Україні так і за межами України, часто подорожували різними країнами, востаннє 03 січня 2022 року перетнули кордон України (на виїзд з країни) на літаку Одеса-Стамбул.
28.08.2022 року Сторони разом зі своїми дітьми переїхали до Королівства Іспанія, та з 30.07.2025 по 23.06.2025 року разом проживали в Іспанії.
Сторони не переставали проживати разом в одному будинку разом із дітьми за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачка також отримала реєстраційне посвідчення громадянина Євросоюзу № НОМЕР_1 , як громадянка Румунії, відповідно до якого зазначена, що вона постійно проживає в Іспанії з 28.11.2023 року у м. Таррагона.
24.06.2025 відповідачка з дітьми в`їхали до України, де проживають до теперішнього часу. 
На спірні правовідносини розповсюджується дія норм Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, яка була ратифікована Україною 11 січня 2006 року (далі –Конвенція).
Відповідно до статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Положеннями частини першої статті 15 Закону України «Про міжнародні договори України» передбачено, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.
Конвенція запроваджує процедуру для забезпечення повернення дітей, яких незаконно вивозять або утримують на території іноземної держави, до держави їх постійного місця проживання.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.
За змістом ч. 2 ст. 3 Конвенції права піклування, про які йдеться в частині першій цієї норми, можуть виникнути, зокрема, на підставі рішення судової влади, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави.
Відповідно до ст. 12 Конвенції якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено ст. 3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримування, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини.
Судовий і адміністративний орган навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після спливу річного терміну, також видає розпорядження про повернення дитини, якщо тільки немає даних про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі.
Про наявність того, що дитина прижилась у своєму новому середовищі, можуть свідчити наступні факти: дитина відвідує дошкільний або шкільний навчальний заклад, різноманітні гуртки, за дитиною здійснюється медичний догляд, у дитини є свої друзі, захоплення, дитина має сталі сімейні зв`язки, зміна мови спілкування та інші факти, які свідчать, що дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини, тощо.
Зазначені факти необхідно оцінювати в сукупності з дотриманням інтересів дитини як на цей час, так і в майбутньому, балансу інтересів та прав батьків, думки дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня зрілості, тощо.
Таким чином, при вирішенні питання щодо повернення дитини до місця її постійного проживання з підстав, передбачених Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, суд, ураховуючи найвищі інтереси дитини, повинен дослідити, чи є переміщення або утримування дитини незаконним, і забезпечити негайне повернення дитини (статті 3 та 12 Конвенції). При цьому, суд повинен переконатись у наявності (відсутності) виключень, передбачених статтями 13 та 20 Конвенції, зокрема, чи здійснювалося піклування про дитину в місці постійного проживання до моменту переміщення, чи існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної загрози або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку, а також чи таке повернення допускається з урахуванням основних принципів запитуваної держави.
Частиною 2 статті 12, частинами 1, 2 статті 13 та статтею 20 Конвенції визначено вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити у поверненні дитини до місця постійного її проживання.
Обов`язок доведення наявності підстав для відмови у поверненні дитини Конвенція покладає на особу, яка вчинила протиправне вивезення або утримування дитини.
Так, ст. 13 Конвенції передбачає, що судовий або адміністративний орган запитуваної держави не зобов`язаний видавати розпорядження про повернення дитини, якщо особа, установа або інший орган, що заперечує проти її повернення, доведуть, що:
а) особа, установа або інший орган, що піклуються про дитину, фактично не здійснювали права піклування на момент переміщення або утримування, або дали згоду на переміщення або утримування, або згодом дали мовчазну згоду на переміщення або утримування;
b) існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку.
Судовий або адміністративний орган може також відмовити в розпорядженні про повернення дитини, якщо виявить, що дитина заперечує проти повернення і досягла такого віку і рівня зрілості, при якому слід брати до уваги її думку.
Розглядаючи обставини, про які йдеться в цій статті, судові й адміністративні органи беруть до уваги інформацію про соціальне походження дитини, подану Центральним органом або іншим компетентним органом країни постійного проживання дитини.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до практики ЄСПЛ рішення про повернення дитини до держави постійного місця проживання, прийняте на підставі Гаазької конвенції, відповідає пункту 1 статті 6 і статті 8 Конвенції.
Згідно з висновками ЄСПЛ, висловленими у рішенні «Шнеерсоне і Кампанелла проти Італії» від 12 липня 2011 року, заява № 14737/09, рішення про повернення дитини до держави її постійного проживання на підставі Конвенції не може прийматися автоматично без урахування усіх важливих обставин, про що свідчать встановлені Конвенцією випадки, за яких компетентний орган може відмовити у наданні розпорядження про повернення дитини. При вирішенні таких справ суди повинні керуватися дотриманням найкращих інтересів дитини. Під найкращими інтересами дитини варто розуміти можливість збереження зв`язків з сім`єю, якщо не буде встановлено небажаність таких зв`язків, і можливість розвитку в здоровому середовищі. Суд повинен детально перевірити сімейну ситуацію і врахувати ряд факторів, зокрема, емоційного, психологічного, матеріального і медичного характеру, та надати розумну оцінку інтересам кожного із батьків та інтересам дитини, які мають найважливіше значення.
ЄСПЛ у справі «Х проти Латвії», заява № 27853/09, рішення від 26 листопада 2013 року, зазначив, що в контексті розгляду поданого в рамках Гаазької Конвенції запиту про повернення, який відповідним чином є відмінним від провадження щодо батьківської опіки, поняття найкращих інтересів дитини повинне оцінюватися у світлі виключень, передбачених Конвенцією 1980 року, які стосуються плину часу (стаття 12), умов застосування Конвенції (стаття 13 (а) і існування «серйозного ризику» (стаття 13 (b), а також дотримання фундаментальних принципів запитуваної держави, що стосуються захисту прав людини та основних свобод (стаття 20). Це завдання стоїть в першу чергу перед національними органами запитуваної держави, які, зокрема, мають перевагу прямого контакту із зацікавленими сторонами.
З встановлених судом обставин та матеріалів справи вбачається, що 24.06.2025 діти з матір`ю приїхали в Україну.
Проте, в подальшому, після розірвання шлюбу ОСОБА_2 покинула Королівство Іспанії, залишилась з дітьми в Україні.
В той же час, суд вважає, що між сторонами фактично існує спір щодо визначення місця проживання дітей. 
Вирішуючи спір суд виходить з того, що з моменту переміщення дитини до часу ухвалення даного судового рішення пройшов 8 місяців, на час виїзду за межі Королівства Іспанії діти не сприймають країну та місце де вони проживали, людей, які його оточували , крім близьких людей, які були поряд із ними щодня, а тому порушення стабільності їх звичного середовища не відбулось.
Разом з тим постійне її перебування з матір`ю забезпечує дітям стабільність психоемоційного розвитку та адаптації до умов життя, що є вкрай важливим, враховуючи вік дітей.
На підтвердження цього свідчить висновок психолога за результатами опитування дітей 05.02.2026 у відділенні центру захисту та соціально-психологічної підтримки у процесі правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства, відділу з питань запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статті Центру соціальних служб Одеської міської ради під час відеоконференції, з якого вбачається, що діти почуваються в Україні краще ніж в Іспанії. За результатами опитування ОСОБА_19 зробили висновок, що дитина не виявляє бажання повертатися до Іспанії для проживання з батьком за наявних умов: Емоційний стан ОСОБА_20 та висловлені його позиції свідчать про сформовану прихильність до матері, відчуття безпеки та стабільності в Україні, а також про негативний досвід сімейних відносин під час проживання в Іспанії. 
Щодо ОСОБА_21 зазначено, що дитина на запитання щодо можливості повернення до Іспанії (як спільного проживання з обома батьками, так і окремо від батька) дитина чітко та без вагань відповідає негативно. Висловлює бажання залишитись проживати в Одесі. Позиція є стабільною та не змінюється при уточнюючих запитаннях. З психологічної точки зору, дитина демонструє сформовану емоційну прив`язаність до матері та найближчого родинного оточення, відчуття безпеки та комфорту в актуальному середовищі проживання. Ознак явного зовнішнього тиску або наявності позиції під час бесіди не виявлено.
З огляду на матеріали справи подані сторонами до суду встановлено, що малолітні діти частину свого життя прожили в Україні та інших країнах, є громадянами як України з моменту народження (т. 1 а.с. 182). так і Сполучених Штатів Америки, фактично проживають в Україні з матір`ю, відвідують школу.
Встановивши, що ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_6 фактично прижились у новому середовищі, суд враховує їх вік, тісну прив`язаність до матері , у дітей вже сформувалось певне коло спілкування з рідними відповідачки, які надають їх матері допомогу у вихованні та піклуванні, а матір дітей забезпечила належні умови для проживання та для гармонійного їх розвитку.
Зазначені обставини вказують на високий рівень соціалізації ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_6 достатню інтеграцію дітей в суспільстві за місцем проживання в м. Одесі та на те, що діти прижились у новому середовищі, що виходячи з інтересів дітей є підставою для висновку про відмову в задоволенні позову про повернення дітей.
Матір дітей сприяє позивачу у спілкуванні дітей з ії батьком за допомогою відеозв`язку. Крім того, батько дитини відвідував Україну наприкінці 2025 року та спілкувався з дітьми.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини, яку Верховна Рада України ратифікувала 27 лютого 1991 року).
Держави-учасниці забезпечують те, щоби дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини (частина перша статті 9 вказаної Конвенції).
Принцип додержання найкращих інтересів дитини також закладений і в Гаазькій конвенції. Неповернення дитини до країни проживання іноді може бути виправдане в силу об`єктивних причин, які відповідають інтересам дитини, на які вказують передбачені у цій конвенції виключення, зокрема у випадку серйозного ризику того, що повернення дитини завдасть їй фізичної чи психічної шкоди.
Задля досягнення означеної вище легітимної мети та найкращого задоволення інтересів дитини за існування встановленого судами на підставі належних, допустимих і достатніх доказів серйозного ризику того, що повернення дитини поставить її під загрозу заподіяння шкоди психіці, відмова у позові є виправданою.
Наведене узгоджується з висновком викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 2-4237/12 (провадження № 14-21звц21).
Зазначені вище обставини у своїй сукупності, свідчать, що діти прижилимь у новому середовищі , мають тісний зв`язок із матір`ю та бабусею, а тому повернення їх до Королівства Іспанії не можна вважати доцільним, адже у цьому випадку стануться примусові зміни укладу життя малолітнїх дитейта існуватиме серйозний ризик заподіяння дітям психічної шкоди.
Головним фактором, яким керується суд при обґрунтуванні цього висновку є принцип дотримання, перш за все, найкращих інтересів дітей, які полягають у забезпеченні її гармонійного розвитку в безпечному, надійному і стабільному середовищі з урахуванням їх віку, збереженні їх зв`язків з сім`єю, у тому числі з матір`ю та бабусею, з якими вони перебували постійно протягом більшої частини свого життя.
З огляду на викладені обставини суд, не вирішуючи питання щодо визначення порядку здійснення батьками батьківських прав і обов`язків, оскільки це не є предметом данного спору і не регулюються Конвенцією, доходить висновку, що у задоволені позовних вимог необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 76, 77, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування про визнання незаконним утримання дітей, зобов`язання повернути дітей до місця постійного проживання відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено 17.03.2026.

Суддя         Р.Д. Абухін09.03.26