ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Адреса: вул. Коцюбинського, 2а, м. Ужгород, 88605 
e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua
вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ДОДАТКОВЕ Рішення 

21.01.2026 м. Ужгород Справа №907/904/25 

Суддя Господарського суду Закарпатської області Пригара Л.І.
при секретарі судового засідання – Нікулочкіній О.В., 
розглянувши заяву  представника Навчально – реабілітаційного центру в с. Ясининичі Рівненської обласної ради, с. Ясининичі Рівненської області про ухвалення додаткового рішення у справі №907/904/25 за позовом Навчально – реабілітаційного центру в с. Ясининичі Рівненської обласної ради, с. Ясининичі Рівненської області до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинь НП”, с. Сторожниця Ужгородського району Закарпатської області про стягнення 50 291 грн вартості недопоставленого товару за Договорами поставки №428 від 13.12.2023, №764 від 08.10.2024, №865 від 14.11.2024, №969 від 24.12.2024,

з участю представників сторін:
позивача (заявника) – без виклику
відповідача – без виклику

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.11.2025 у справі №907/904/25 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинь НП”, вул. Молодіжна, будинок 9, с. Сторожниця, Ужгородський район, Закарпатська область, 89421 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 44858321) на користь Навчально – реабілітаційного центру в с. Ясининичі Рівненської обласної ради, вул. Садова, будинок 51А, с. Ясининичі, Рівненський район, Рівненська область, 35336 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 25314596) суму 50 291 грн (П`ятдесят тисяч двісті дев`яносто одна гривня) вартості недопоставленого товару за Договорами поставки №428 від 13.12.2023, №764 від 08.10.2024, №865 від 14.11.2024 та №969 від 24.12.2024, а також 2422,40 грн (Дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Представник Навчально – реабілітаційного центру в с. Ясининичі Рівненської обласної ради, с. Ясининичі Рівненської області через підсистему “Електронний суд” подав заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №907/904/25 щодо стягнення з відповідача судових витрат, а саме, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 24.12.2025 заяву представника Навчально – реабілітаційного центру в с. Ясининичі Рівненської обласної ради, с. Ясининичі Рівненської області про ухвалення додаткового рішення у справі №907/904/25 призначено до розгляду в судовому засіданні 21.01.2026 без виклику уповноважених представників учасників процесу, з урахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод, графіку розгляду призначених до слухань інших справ, які перебувають у провадженні судді Пригари Л.І., та запланованої відпустки судді Пригари Л.І. у грудні 2025 року – січні 2026 року.
За змістом поданої суду заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №907/904/25 представник позивача просить суд вирішити питання про стягнення з відповідача на користь сторони позивача суми 10 000 грн витрат на правову допомогу адвоката при розгляді даної справи.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 
3) судом не вирішено питання про судові витрати. 
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
У відповідності до ч. 1-3 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Приписами ст. 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Як встановлено судом, між позивачем – Навчально – реабілітаційним центром в с. Ясининичі Рівненської обласної ради та Адвокатським бюро “Іллі Волошина” були укладені Договори про надання правничої допомоги (юридичних послуг) №57 від 08.05.2025 та №90 від 28.07.2025.
Так, при поданні позовної заяви представником позивача дотримані вимоги, передбачені ч. 8 ст. 129 ГПК України. До матеріалів справи додано копії Договорів про надання правничої допомоги (юридичних послуг) №57 від 08.05.2025 та №90 від 28.07.2025, копії актів приймання-передачі наданих правничих послуг (юридичних послуг) №57 від 08.05.2025 та б/н від 28.07.2025, копії платіжних інструкцій №21/05/2025 від 22.05.2025 на суму 5000 грн та №30/07/2025 від 31.07.2025 на суму 5000 грн.
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з частиною 3 статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу ч. 1 ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України). 
Відповідно до ч. 1-4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як встановлюють положення ч. 1, 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Отже подання доказів щодо понесених судових витрат на професійну правничу допомогу обмежено певним строком, закінчення якого визначено проведенням судових дебатів у справі. Однак, передбачено й альтернативу цьому присічному строку – подання доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Проте подання доказів у такий альтернативний спосіб законодавцем пов`язано з умовою здійснення відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів у справі.
Водночас частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Таким чином, при розгляді справи в порядку спрощеного провадження судові дебати як стадія судового розгляду не передбачені.
Відтак, відповідно до буквального тлумачення змісту наведених норм, ключовим для прийняття до розгляду заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи у порядку спрощеного провадження є вирішення питання порядку подання доказів щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи у межах судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, тобто без проведення судових дебатів (правовий висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 23.12.2021 у справі №300/1490/20).
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”).
Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”. Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.
На підтвердження понесених витрат на загальну суму 10 000 грн представником позивача подано суду копії Договорів про надання правничої допомоги (юридичних послуг) №57 від 08.05.2025 та №90 від 28.07.2025, копії актів приймання-передачі наданих правничих послуг (юридичних послуг) №57 від 08.05.2025 та б/н від 28.07.2025, копії платіжних інструкцій №21/05/2025 від 22.05.2025 на суму 5000 грн та №30/07/2025 від 31.07.2025 на суму 5000 грн. 
Як вбачається із матеріалів справи, між Навчально – реабілітаційним центром в с. Ясининичі Рівненської обласної ради (клієнтом, позивачем у справі) та Адвокатським бюро “Іллі Волошина” (адвокатським бюро) був укладений Договір про надання правничої допомоги (юридичних послуг) №57 від 08.05.2025 (далі – Договір), згідно з п. 1.1. якого предметом даного Договору є надання адвокатським бюро правничої допомоги (юридичних послуг) клієнту щодо підготовки претензії до Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинь НП” про повернення коштів, а також надання інших правових послуг, пов`язаних з досудовим врегулюванням спору.
Правнича допомога, що надається за цим Договором, включає: аналіз документів та фактичних обставин справи; правову оцінку підстав для повернення коштів клієнту; підготовку і направлення претензії до ТОВ “Волинь НП”; юридичний супровід переговорного процесу з ТОВ “Волинь НП” (за необхідності); надання клієнту консультацій з питань, пов`язаних з предметом Договору (п. 1.2. Договору).
У разі недосягнення досудового врегулювання спору та необхідності звернення до господарського суду, предметом Договору додатково є: підготовка та подання позовної заяви про стягнення коштів з ТОВ “Волинь НП” до господарського суду; збір та оформлення необхідних доказів на підтвердження позовних вимог; участь в усіх судових засіданнях як представника клієнта; подання клопотань, заяв та інших процесуальних документів у ході судового розгляду (п. 1.3. Договору).
Як визначено п. 8.1. Договору, гонорар адвокатського бюро за правничу допомогу, що надається клієнту, сплачується в розмірі 5000 грн та підлягає сплаті на поточний рахунок адвокатського бюро протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання цього Договору.
Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2025 (п. 9. Договору).
Як вбачається із підписаного сторонами акту №57 від 08.05.2025 приймання-передачі наданих правничих послуг (юридичних послуг) до Договору про надання правничої допомоги від 08.05.2025 №57, адвокатське бюро надало клієнту (позивачу у справі), а клієнт прийняв наступні правничі послуги: 
- аналіз документів та правова оцінка підстав для повернення коштів клієнту;
- підготовка претензії до Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинь НП” щодо повернення коштів у розмірі 50 291 грн.
Загальна вартість послуг, наданих за цим актом, становить 5000 грн без ПДВ.
Визначену у вищезазначеному Акті вартість наданих послуг у розмірі 5000 грн позивач оплати на підставі платіжної інструкції №21/05/2025 від 22.05.2025 на суму 5000 грн.
У подальшому між Навчально – реабілітаційним центром в с. Ясининичі Рівненської обласної ради (клієнтом, позивачем у справі) та Адвокатським бюро “Іллі Волошина” (адвокатським бюро) був укладений Договір про надання правничої допомоги (юридичних послуг) №90 від 28.07.2025 (далі – Договір), згідно з п. 1.1. якого предметом є надання адвокатським бюро правничої допомоги (юридичних послуг) клієнту щодо підготовки претензії до Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинь НП” про повернення коштів, а також надання інших правових послуг, пов`язаних з досудовим врегулюванням спору.
Правнича допомога, що надається за цим Договором, включає: підготовка та подання позовної заяви про стягнення коштів з ТОВ “Волинь НП” до господарського суду; збір та оформлення необхідних доказів на підтвердження позовних вимог; участь в усіх судових засіданнях як представника клієнта; подання клопотань, заяв та інших процесуальних документів у ході судового розгляду (п. 1.2. Договору).
Умовами п. 8.1. Договору встановлено, що гонорар адвокатського бюро за правничу допомогу, що надається клієнту, сплачується в розмірі 5000 грн та підлягає сплаті на поточний рахунок адвокатського бюро протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання цього Договору.
В порядку п. 9 Договору, останній набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2025.
За змістом підписаного сторонами акту б/н від 28.07.2025 приймання-передачі наданих правничих послуг (юридичних послуг) до Договору про надання правничої допомоги від 28.07.2025 №90, адвокатське бюро надало клієнту (позивачу у справі), а клієнт прийняв наступні правничі послуги: 
- підготовка і подання позовної заяви про стягнення коштів з ТОВ “Волинь НП” до господарського суду; 
- збір та оформлення необхідних доказів на підтвердження позовних вимог; 
- участь в усіх судових засіданнях як представника клієнта; 
- подання клопотань, заяв та інших процесуальних документів у ході судового розгляду.
Загальна вартість послуг, наданих за цим актом, становить 5000 грн без ПДВ.
На підставі платіжної інструкції №30/07/2025 від 31.07.2025 позивач оплатив визначену у вищезазначеному Акті від 28.07.2025 вартість наданих послуг у розмірі 5000 грн.
За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Разом із тим, відповідно до ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Водночас вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь сторони позивача заявленої суми витрат на професійну правову допомогу, суд, із урахуванням фактичних обставин даної справи, бере до уваги наступне.
Як передбачено ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Застосовуючи критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених як у частині 4 статті 126 ГПК України, так і в частинах 5-7 статті 129 ГПК України.
Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Здійснивши правовий аналіз норм статей 126 та 129 ГПК України, можна дійти висновку про те, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто критерії, визначені ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Така позиція випливає із правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі №922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 02.02.2024 у справі №910/9714/22, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 18.03.2021 у справі №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21, від 12.01.2023 у справі №908/2702/21.
Отже під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах 5-7 статті 129 ГПК України.
Водночас таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.01.2023 у справі №908/2702/21.
Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15-ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15-ц).
Ті самі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі “Двойних проти України” (пункт 80), від 10.12.2009 у справі “Гімайдуліна і інших проти України” (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі “East/West Alliance Limited” проти України", від 26.02.2015 у справі “Баришевський проти України” (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір – обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Лавентс проти Латвії” від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22, у додаткових постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, та у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Господарський суд, розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, доходить висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про часткову необґрунтованість заяви представника позивача про стягнення з відповідача суми 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи, що знайшла свій вияв у наступному.
Стосовно наведених в акті №57 від 08.05.2025 приймання – передачі наданих правничих послуг (юридичних послуг) до Договору про надання правничої допомоги від 08.05.2025 №57 послуг “Проведено аналіз документів та правову оцінку підстав для повернення коштів Клієнту”; “Підготовлено претензію до Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинь НП” від “__” _____ 2025 щодо повернення коштів у розмірі 50 291,00 грн”, суд вважає за доцільне відзначити про те, що представником позивача не надано суду належних доказів проведення адвокатом відповідного аналізу документів, зокрема, яких саме документів, в які дату та час, який характер питань був його предметом, доказів фіксації та обліку витраченого часу тощо; представником позивача не доведено, що зазначені у акті послуги з аналізу документів та складання претензії ним були здійснені саме в межах відносин, спірних у даній справі, оскільки до матеріалів справи долучено претензію позивача №157/01-17 про повернення Товариством з обмеженою відповідальністю “Волинь НП” суми 50 291 грн, яка датована та надіслана відповідачу 18.04.2025, в той час як Договір про надання правничої допомоги №57 та акт приймання – передачі до нього, якими представник позивача доводить факт надання послуги з підготовки та складання претензії, датовані 08.05.2025. Відтак, з врахуванням наведеного, суд вважає, що заявлені до стягнення витрати в цій частині є недоведеними.
З приводу наведених в акті б/н від 28.07.2025 приймання – передачі наданих правничих послуг (юридичних послуг) до Договору про надання правничої допомоги від 28.07.2025 №90 послуги “збір та оформлення необхідних доказів на підтвердження позовних вимог”, суд зазначає, що збір, аналіз, вивчення і дослідження документів, якими доказово обґрунтована позиція сторони у спорі, є необхідною передумовою для складання відповідної заяви по суті справи (позовної заяви), а отже, і складовою послуг з її підготовки та оформлення. Водночас суд бере до уваги також і ту обставину, що позовна заява в даній справі виготовлена на 6 сторінках, 2 із яких фактично займають титульна сторінка, прохальна частина позову і зазначення додатків, доданих до позовної заяви, та переважну більшість тексту в якому складають цитування умов договорів, норм права, а тому, витрати в цій частині є недоведеними.
При цьому, зазначені у акті б/н від 28.07.2025 приймання – передачі наданих правничих послуг (юридичних послуг) до Договору про надання правничої допомоги від 28.07.2025 №90 послуги “участь в усіх судових засіданнях як представника клієнта”; “подання клопотань, заяв та інших процесуальних документів у ході судового розгляду” представником позивача не могли бути надані, оскільки дана справа розглядалася в суді в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, з огляду на що, при розгляді даної справи судові засідання не проводилися, а, відповідно, представник позивача в них участі не брав. 
Крім того суд враховує, що при розгляді даної справи відповідачем не подавався відзив на позовну заяву, що могло мати наслідком подання стороною позивача відповіді на відзив чи інших процесуальних заяв; в межах даної справи представником позивача до суду подавалася тільки позовна заява та заява про усунення недоліків поданої позовної заяви. Будь – яких інших процесуальних заяв по суті позовних вимог у даній справі представником позивача не подавалося. Актуальності подання до суду заяви про видачу копії судового рішення та наказу на примусове виконання рішення у даній справі представником позивача не доведено, оскільки суд після набрання рішенням законної сили самостійно направляє стягувачеві відповідний наказ, як і здійснює надсилання копії судового рішення після його виготовлення, що і було здійснено судом в межах даної справи.
З огляду на вищенаведене, враховуючи положення ст. 126, 129 ГПК України та оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених витрат, виходячи із критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги представника позивача та стягнення на користь Навчально – реабілітаційного центру в с. Ясининичі Рівненської обласної ради, с. Ясининичі Рівненської області витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. 
Водночас відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, що підтриманий Верховним Судом у постановах від 10.11.2023 у справі №911/1546/22, від 06.08.2024 у справі №913/162/22, частиною 1, 2 статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки – підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу – конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. 
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).
Водночас суд бере до уваги той факт, що дана справа, з огляду на предмет спору і характер спірних правовідносин, кількість учасників процесу, обставини, які підлягають з`ясуванню, докази, що підлягають оцінці, не належить до категорії складних, та розглядалася в суді в порядку спрощеного позовного провадження.
За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України

СУД УХВАЛИВ:

1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинь НП”, вул. Молодіжна, будинок 9, с. Сторожниця, Ужгородський район, Закарпатська область, 89421 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 44858321) на користь Навчально – реабілітаційного центру в с. Ясининичі Рівненської обласної ради, вул. Садова, будинок 51А, с. Ясининичі, Рівненський район, Рівненська область, 35336 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 25314596) суму 4000 грн (Чотири тисячі гривень) на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 

2. В іншій частині заявленої до стягнення суми судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
3. Додаткове рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного додаткового рішення. Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

4. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, – http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua. 

Повне додаткове рішення складено та підписано 16.02.2026.

Суддя  Л.І. Пригара