ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 р. 	Справа № 440/10687/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2025, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, м. Полтава, повний текст складено 30.06.25 по справі № 440/10687/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові Мости" 
до  Головного управління ДПС у Полтавській області   
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нові Мости" (далі по тексту – ТОВ «Нові Мости», позивач, Товариство) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі по тексту – ГУ ДПС у Полтавській області, відповідач, контролюючий орган), в якій просило суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.05.2024 №00078970701 про зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ на 61 028 грн та нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 15 257 грн.
В обґрунтування позовних вимог послалось на протиправність винесеного ГУ ДПС у Полтавській області податкового повідомлення-рішення від 30.05.2024 № 00078970701 (далі – ППР), яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ на 61 028 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 15 257 грн, як такого, що прийняте за наслідками незаконно проведеної документальної перевірки, оскільки при розрахунку суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість позивачем не враховувалось від`ємне значення, сформоване за операціями, передбаченими пунктом 200.11 статті 200 ПК України, а тому контролюючий орган повинен був провести камеральну перевірку даних податкової декларації, позаяк правові підстави для проведення документальної позапланової перевірки, передбачені пунктом 200.11 статті 200 ПК України, були відсутні.
Крім того, вважав, що контролюючим органом не дотримано приписів пункту 85.4 статті 85 ПК України, та вручено позивачу запит на отримання копій документів лише 29.04.2024 – останній день проведення перевірки.
По суті спірних правовідносин стверджував, що висновок контролюючого органу про неправомірність включення ТОВ «Нові Мости» до складу податкового кредиту суми ПДВ у розмірі 61028 грн, за наслідками господарської операції із ТОВ «БК «ЖИТЛОЛЮКС» є таким, що не відповідає дійсності, так як факт отримання позивачем послуг з перевезення вантажів у повному обсязі підтверджується належним чином оформленими договорами, актами виконання робіт (надання послуг), платіжними документами, які містять всі необхідні реквізити щодо змісту, обсягу та одиниці виміру господарських операцій.
До того ж, за наслідками виконання укладеного із ТОВ «БК «ЖИТЛОЛЮКС» договору надання послуг з транспортного перевезення вантажів автомобільним транспортом № 01/12/2023, сторонами було складено на зареєстровано відповідні податкові накладні, які для покупця є достатньою підставою для відображення податкового кредиту та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Щодо викладених у Акті перевірки висновків про відсутність у ТОВ «БК «ЖИТЛОЛЮКС» технічної та фізичної можливості здійснення перевезень, наполягав, що відомості інформаційно-аналітичних баз є службовою інформацією та не можуть бути належним доказом наявності будь-яких порушень чи нереальності здійснених господарських операцій, оскільки зроблені за результатами такого аналізу висновки не ґрунтуються на безпосередній оцінці первинних документів та фактичних умов здійснених операцій, а є лише припущенням і домислами податкового органу.
Вказував, що відсутність у контрагента матеріальних і трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, так як залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від30.06.2025 по справі № 440/10687/24 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові Мости" (вул. Дружби, буд. 5, с. Лисівка, Миргородський район, Полтавська область, 37343, ідентифікаційний код 30280728) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код ВП 44057192) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 30.05.2024 № 00078970701.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові Мости" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).
Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольнити, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 по справі № 440/10687/24 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що твердження платника податку про відсутність у спірних правовідносинах підстав для проведення перевірки є помилковим, так як згідно з поданою до Головного управління ДПС у Полтавській області (Гадяцька ДПІ) декларацією з податку на додану вартість за лютий 2024 року від 18.03.2024 № 9062965081 Товариством заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість в сумі 3957086 грн та задекларовано від`ємне значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень, а саме 1242461 грн, що у розумінні підпункту 191.1.6 пункту 191.1 статті 191, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 та пункту 82.2 статті 82, підпункту 69.2-1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України є підставою для призначення та проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Нові Мости».
По суті виявлених під час перевірки порушень повідомив, що відповідно до поданого ТОВ «БК ЖИТЛОЛЮКС» податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 4 квартал 2023 року у місяці надання послуг (грудень 2023 року) зі транспортування товару, водії з прізвищами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у відомостях про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам не вказані, дані про виплати їм доходів, як самозайнятим особам, відсутні. Також, у грудні 2023 року ТОВ «БК ЖИТЛОЛЮКС» мало у штаті 10 працівників, п`ятьом з яких дохід не нараховувався. Інша частина працівників (5 осіб) мала середню заробітну плату 5855 грн та ознаку неповного робочого дня. Крім того, відповідно до відомостей про об`єкти оподаткування за формою 20-ОПП, ТОВ «БК ЖИТЛОЛЮКС» декларує наявність 1 транспортного засобу - тягач DAF XF 105.460 та напівпричіп Wielton.
Відтак, встановлені перевіркою факти свідчать про відсутність у виконавця технічної та фізичної можливості здійснення перевезень.
Додатково зауважив, що надані до перевірки товарно-транспортні накладні не містять обов`язкових реквізитів, що не дає можливості встановити саме факт перевезення ТОВ «БК ЖИТЛОЛЮКС» сільськогосподарської продукції.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти викладених у ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Вказував, що доводи відповідача повністю дублюють Акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки № 6141/16-31-07-01-02/30280728 від 06.04.2024 і не містять жодного іншого нормативно-правого чи документального обґрунтування дій та висновків податкового органу. Натомість, дані бухгалтерського обліку та первинні документи, у яких зафіксовані відомості про господарські операції підтверджують, що дійсно відбувався рух активів, який відображено і в фінансовій звітності позивача у 2023-2024 роках, що свідчить про реальні зміни майнового стану платника податків та підтверджує їх використання у господарській діяльності ТОВ «Нові Мости».
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Нові Мости" у визначеному законом порядку зареєстроване як юридична особа (ідентифікаційний код 30280728), як платник податків перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Полтавській області (Гадяцька ДПІ), є платником податку на додану вартість /а. с. 26-28/.
Згідно з поданою до Головного управління ДПС у Полтавській області декларації з податку на додану вартість за лютий 2024 року від 18.03.2024 № 9062965081 ТОВ "Нові Мости" задекларовано від`ємне значення з податку на додану вартість у сумі 5199547 грн, з яких заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість суму 3957086 грн, суму від`ємного значення 1242461 грн зараховано до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду /а. с. 28 зі звороту - 33/.
Наказом ГУ ДПС у Полтавській області від 18.04.2024 № 1113-п "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові Мости" (податковий номер 30280728)" на підставі підпункту 19-1.1.6 пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82, підпункту 69.2-2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України від 02.12.2010 №2755-VІ зі змінами та доповненнями вирішено провести з 23.04.2024 документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові Мости" (податковий номер 30280728) з питань законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та від`ємного значення з податку на додану вартість за лютий 2024 року терміном 5 робочих днів /а. с. 33 зі звороту/.
У період з 23.04.2024 по 29.04.2024 посадовими особами ГУ ДПС у Полтавській області на підставі направлень від 22.04.2024 № 2034, № 2035 та наказу від 18.04.2024 № 1113-п, виданих на підставі підпункту 19-1.1.6 пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82, підпункту 69.2-2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України від 02.12.2010 № 2755-VІ зі змінами та доповненнями, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Нові Мости" (податковий номер 30280728) щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2024 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 18.03.1014 № 9062965081 від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.
Під час перевірки 29.04.2024 податковим органом було складено запит ТОВ "Нові Мости" про надання пояснень та копій документів" /а. с. 34/.
Листом від 29.04.2024 № 10 за підписом директора ТОВ "Нові Мости" у відповідь на вищевказаний запит повідомлено контролюючий орган про подання такого запиту з порушенням строків, визначених ПК України, а також про те, що запит ані за формою, ані за змістом не відповідає вимогам пункту 73.3 статті 73 ПК України та пунктам 9, 10 постанови КМУ від 27.12.2010 № 1245, що позбавляє платника податків обов`язку надавати відповідь на цей запит /а. с. 35/.
За результатами проведеної перевірки оформлено акт від 06.05.2024 № 6141/16-31-07-01-02/30280728 /а. с. 36-50/
Згідно з висновками акту перевірки від 06.05.2024 № 6141/16-31-07-01-02/30280728 перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2024 року у декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, встановлено порушення ТОВ "Нові Мости" пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ зі змінами та доповненнями, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV, пункту 6 розділу ІІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289, в результаті чого Товариством завищено суму бюджетного відшкодування за лютий 2024 року в розмірі 61028 грн.
30.05.2024 на підставі висновків акту перевірки ГУ ДПС у Полтавській області відносно позивача прийнято податкове повідомлення-рішення № 00078970701, яким Товариству зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 61 028 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 15 257 грн /а. с. 51-52/.
Рішенням про результати розгляду скарги від 09.08.2024 №24337/6/99-00-06-91-04-06 Державна податкова служба України податкове повідомлення-рішення від 30.05.2024 №00078970701 залишила без змін, а скаргу товариства - без задоволення /а. с. 59 - 60/.
Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 30.05.2024 № 00078970701, як такого, що не ґрунтується на вимогах податкового законодавства, прийнято без урахування усіх істотних обставин, а тому підлягає скасуванню, оскільки вважав, що господарські операції з придбання у ТОВ "БК Житлолюкс" послуг по транспортуванню сої підтверджені належним чином складеними первинними та іншими документами, які свідчать про реальний характер операцій, пов`язані з рухом активів та метою використання у господарській діяльності позивача, відповідають економічному змісту, відображеному в укладеному договорі, а також підтверджені податковими накладними, виписаними перевізником на операції з перевезення сої і зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому позивач набув право на віднесення відповідних сум ПДВ до податкового кредиту з податку на додану вартість у лютому 2024 року. Отже, висновок податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту у лютому 2024 року за результатами господарських операцій із ТОВ "БК Житлолюкс", а відтак завищення бюджетного відшкодування у лютому 2024 року, на переконання суду, є необґрунтованим.
Пославшись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.03.2024 у справі № 380/12821/22З, суд зазначив, що відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). При цьому, основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
За відсутності доказів, які беззаперечно могли б свідчити про неможливість виконання господарської операції або про її невиконання контрагентами, платник не може бути позбавлений можливості відображення такої операції в податковому обліку. Податкова інформація в інформаційно-аналітичних базах, на підставі якої встановлено факти, які свідчать про нереальність здійснених господарських операцій, не є належним доказом у справі, оскільки не має статусу первинного документа, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків (постанова КАС ВС від 01.02.2023 у справі №380/9660/21).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).
Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах (підпункт 75.1.1 пункту 75.1 ПК України).
Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Пункт 78.1 статті 78 ПК України визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки.
Згідно з підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V («Податок на додану вартість») цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Буквальне тлумачення норми цього підпункту свідчить про існування двох можливих випадків проведення документальної позапланової перевірки:
перший - подання декларації, в якій заявлено до відшкодування з бюджету суми ПДВ;
другий - подання декларації з від`ємним значенням з ПДВ, яке становить більше 100 тис. грн.
При цьому у першому випадку позапланова перевірка проводиться за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V стаття 200 ПК України.
Статтею 200 розділу V «Податок на додану вартість» ПК України встановлено порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.
За правилами, установленими пунктом 200.10 статті 200 ПК України, у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).
Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.
Як передбачено пунктом 200.11 статті 200 ПК України, контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання, провести документальну перевірку платника податку у порядку, передбаченому підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу.
Рішення про проведення документальної перевірки має бути прийнято не пізніше закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки.
Отже, за обставин, наведених у пункті 200.10 ст. 200 ПК України, контролюючий орган може провести камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) платника податків, а також у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, документальну перевірку у порядку, передбаченому підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу.
Колегія суддів наголошує, що кожна з перевірок, камеральна чи документальна має свої особливості як за предметом, об`ємом дослідження декларації, декларування заявленого до відшкодування з бюджету та/або декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, так і матеріалів, які можуть використовуватися під час такої перевірки та можуть бути підставами для висновків під час проведення таких перевірок.
При цьому, за правилами пункту 200.10 статті 200 ПК України, не передбачена можливість провести камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) у випадку декларування платником податків від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Отже, контролюючий орган може проводити документальні перевірки, у випадку встановленому підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, а саме якщо платником подано декларацію з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Правове формулювання підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення документальної позапланової перевірки щодо законності декларування, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення такої перевірки на підставі цієї норми.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.09.2024 у справі № 200/1015/21-а, яка в силу частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковою для врахування.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції, 18.03.2024 ТОВ "Нові Мости" подано до Головного управління ДПС у Полтавській області декларацію з податку на додану вартість за лютий 2024 року, в якій задекларовано від`ємне значення з податку на додану вартість 5199547 грн, з яких заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість на суму 3957086 грн, а суму від`ємного значення 1242461 грн зараховано до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду /а.с. 28 зі звороту - 33/.
Таким чином, враховуючи те, що позивачем з поданням податкової декларації з ПДВ за лютий 2024 року, окрім декларування суми 3957086 грн, заявленої до бюджетного відшкодування з бюджету податку на додану вартість, також була задекларована сума від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, у розмірі 1242461 грн, що є такою, яка становить більше 100 тис. гривень, колегія суддів дійшла висновку про наявність у контролюючого органу передбачених підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України підстав для призначення та проведення документальної позапланової перевірки.
Надаючи оцінку фактичним підставам винесення ГУ ДПС у Полтавській області податкового повідомлення-рішення від 30.05.2024 № 00078970701 колегія суддів виходить із наступного.
За визначенням у підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. 
Положеннями підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Під постачанням товарів слід розуміти будь-яку передачу права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (підпункт 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
За визначенням, наведеним у пункті 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Положеннями пункту 187.1. статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.
Згідно з пунктом 188.1. статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Відповідно до п.200.1, п.200.2, 200.4 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
За вимогами пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).
Згідно із пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
У пункті 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
На виконання приписів пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:
придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;
придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України також встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
На виконання вимог пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.
За змістом вищенаведених норм ПК України право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (робіт, послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема щодо податкового кредиту - податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України) сум витрат на придбання товару (робіт, послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (робіт, послуг).
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, для операцій з постачання послуг (товарів) первинним документом, що посвідчує право платника податку - покупця послуг (товарів) на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається податкова накладна, яка складена платником податку - продавцем послуг (товарів) за такими операціями окремо на кожне повне (часткове) постачання товарів та/або на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс), та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Окрім того, вимоги до підтвердження визначених у податковій звітності даних встановлені також у статті 44 Податкового кодексу України, відповідно до яких платники податків для цілей оподаткування зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу. Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності (пункт 44.2 статті 44 Податкового кодексу України). 
Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-ХIV (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, далі - Закон № 996-ХIV) визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. 
Відповідно до статті 1 Закону № 996-ХIV первинний документ - первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію, у той час як під господарською операцією розуміється дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Згідно з вимогами ст. 4 Закону № 996-ХІV, одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.
Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
За змістом статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Варто зауважити, що з введенням в дію 03.01.2017 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо усунення адміністративних бар`єрів для експорту послуг» від 03.11.2016 №1724-VІІІ первинний документ лише містить відомості про господарську операцію, однак не підтверджує її.
Відтак, підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону № 996-ХІV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.
При цьому, первинний документ має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення, натомість сама собою наявність або відсутність окремих документів не свідчить про наявність факту порушення з боку платника податків, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону № 996-ХІV первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної та зареєстрованої податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. Водночас норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкових вигод, зокрема, це: непов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.
При цьому, у податковому обліку позивача операції з придбання товарів (послуг) та суми податкового кредиту за такими операціями повинні бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення. Податковий кредит має бути обов`язково підтверджений податковою накладною. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та/або його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності.
В силу викладеного, будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28 жовтня 2019 року по справі № 400/2670/18, від 31.01.2020 по справі № 520/10953/18 та від 16 березня 2021 року у справі № 580/2490/19, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.
Як зазначив Верховний Суд у справі № 360/3118/21 від 25.07.2023, визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ані недоліки первинної документації, ані наявність податкової інформації щодо контрагентів по ланцюгу постачання тощо, самі по собі дійсно не є самостійними підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, за наявності об`єктивних сумнівів щодо реальності господарських операцій, у тому числі, з огляду на дефектність первинних документів, наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Колегією суддів встановлено, що підставами для висновку відповідача про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування ПДВ на 61 028 грн слугували припущення про відсутність в ТОВ "БК Житлолюкс" технічної та фізичної можливості здійснення перевезень, а також надання до перевірки товарно-транспортних накладних, складених із порушенням законодавства.
Щодо правомірності формування позивачем суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню у розмірі 61028 грн, внаслідок господарської операції із ТОВ "БК Житлолюкс", колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено в суді першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, ТОВ "Нові Мости" є виробником сільськогосподарської продукції, основним видом його діяльності є 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, до інших видів діяльності належить 46.21 - Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.
У 2023 році Товариством здійснювалося вирощування сої на площі 1865,47 га, валовий обсяг збору якої становить 63 109,80 ц, що підтверджується статистичним звітом за формою 29-сг про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду.
ТОВ "Нові Мости" придбавалася продукція в інших сільськогосподарських товаровиробників, зокрема, було придбано 104,95 т сої у ТОВ "Липоводолинський Райснаб" відповідно до договору поставки від 29.09.2023 № ЛРПК-01/2309-29, специфікації від 29.09.2023 № 1, шляхом її переоформлення на складі ТДВ "Гадяцький Елеватор", що підтверджується видатковою накладною від 29.09.2023 № 352, актом від 29.09.2023 № ГЭ-00242, складською квитанцією від 29.09.2023 № 613, карткою лабораторного дослідження від 29.09.2023 № 49пф, зареєстрованою податковою накладною від 29.09.2023 № 6, платіжним документом від 25.01.2024 № НМ00068 та Оборотно-сальдовою відомістю рахунку 631.
Водночас зібраний позивачем власно вирощений урожай і придбане насіння сої зберігалися відповідно до договору зберігання від 01.07.2023 № З-5 на ТДВ "Гадяцький Елеватор".
Надання послуг зі зберігання та відвантаження у грудні 2023 року насіння сої у кількості 280,25 т підтверджується долученими до матеріалів справи актами виконаних робіт від 31.12.2023 № 1213, №1215, податковими накладними від 31.12.2023 № 101, № 102, платіжним документом від 25.01.2024 № НМ00067, Оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 63.
ТОВ "Нові Мости" укладено контракт із нерезидентом INTERGRAIN SA (Швейцарія) від 01.12.2023 № 36SB/NM/IG/2023, відповідно до якого, постачається товар - соя не ГМО урожаю 2023 року у кількості 280,00 метричних тон +/-10%, за контрактною ціною, згідно ваги вказаної у вантажній митній декларації.
Відповідно до пункту 6 контракту від 01.12.2023 № 36SB/NM/IG/2023 ціна становить 250,00 доларів США за 1 МТ. Загальна вартість контракту 70 000,00 доларів США +/-10%. 
Базис постачання - DAP Ізмаїл та/або Кілія, Україна, в тлумаченні Інкотермс-2020 (пункт 7.1 контракту від 01.12.2023 № 36SB/NM/IG/2023).
Доставка здійснюється залізничним транспортом та/або автомобільним (пункт 7.2 контракту від 01.12.2023 № 36SB/NM/IG/2023).
Відвантаження всієї партії товару має бути здійснено до 31 січня 2024 року включно (пункт 7.3 контракту від 01.12.2023 № 36SB/NM/IG/2023).
Період постачання: 01.12.2023-31.01.2024 року (включно) (пункт 8.1 контракту від 01.12.2023 № 36SB/NM/IG/2023).
Покупцем була надана письмова Інструкція від 22.12.2023 до контракту від 01.12.2023 №36SB/NM/IG/2023, щодо порядку виконання контракту в частині доставки і передачі товару, де вказано, у тому числі, вантажоотримувача "ТОВ "ЛАД" ЄДРПОУ 31388777, експортер ТОВ "Нові Мости" (код ЄДРПОУ 30280728), квота INTERGRAIN SA", місце постачання за адресою: "Одеська область, Ізмаїльський район, м. Кілія, вул. Букова Омеляна, 5", зазначені вимоги до оформлення товарно-транспортних накладних.
Тобто, саме компанія INTERGRAIN SA (Швейцарія) мала взаємовідносини із ТОВ "ЛАД", як із оператором зернового терміналу та здійснювала експорт сільськогосподарської продукції за межі митної території України із порту, а ТОВ "Нові Мости" здійснювалася поставка товару за контрактом на умовах DAP - у вказане покупцем місце призначення.
На виконання умов вищевказаного контракту від 01.12.2023 № 36SB/NM/IG/2023 покупцю було передано товар за номенклатурою "Соя не ГМО, врожаю 2023 року" загальною кількістю 280,11 т, що підтверджується актами приймання-передачі від 27.12.2023 про передачу 178,33 т, від 29.12.2023 про передачу 76,15 т, від 02.01.2024 про передачу 25,65 т, вантажно-митною декларацією від 15.01.2024 №24UA500410000047U3, зареєстрованою податковою накладною від 15.01.2024 № 1, випискою з банківського рахунку за період 27.12.23-05.01.24, Оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 362 "Розрахунки з іноземними покупцями". 
Рух ТМЦ у даних бухгалтерського обліку ТОВ "Нові Мости" прослідковується по субрахунках 271 "Продукція рослинництва", 281 "Товари на складі", що містяться у матеріалах справи.
З метою доставки товару до місця відвантаження, у ТОВ "Нові Мости" виникла необхідність укласти договір з контрагентом-перевізником, який здійснить перевезення сої.
Так, матеріалами справи підтверджується, що ТОВ "Нові Мости", як замовником, 01.12.2023 уклало з ТОВ "БК Житлолюкс", як перевізником, договір надання послуг № 01/12/2023 з перевезення вантажів автомобільним транспортом, відповідно до пункту 1.1 якого, замовник зобов`язується надавати для перевезення вантажі, а перевізник приймати їх та виконувати для замовника перевезення вантажів за заявками замовника. Обсяг вантажів, строки, місце завантаження та розвантаження, умови маркування, пакування та перевезення обумовлюються цим договором та додатками до нього /а.с. 92-94/.
За змістом пунктів 2.1.6, 2.1.7 договору надання послуг № 01/12/2023 перевізник зобов`язаний надати замовнику протягом 5 (п`яти) робочих днів після виконання послуг товарно-транспортні накладні з відміткою вантажоодержувачів та інші необхідні документи, що стосуються виконання умов цього договору. 
Перевізник зобов`язаний :
- скласти та зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних в порядку та строках, передбачених діючим законодавством;
- протягом 5 (п`яти) робочих днів після виконання послуг скласти та надати замовнику акт приймання-передачі наданих послуг.
Згідно з пунктом 3.1 договору надання послуг № 01/12/2023 вартість послуг за цим договором є договірною та визначається сторонами в заявках до договору та/або в накладних.
Відповідно до пункту 3.3 договору надання послуг № 01/12/2023 розрахунок з перевізником за цим договором проводиться в безготівковому порядку шляхом сплати вартості послуг на поточний рахунок перевізника на підставі акту приймання-передачі наданих послуг, підписаного уповноваженими представниками сторін та за умови отримання всіх документів, зазначених в пункті 2.1.6 договору.
З пункту 1 Додаткової угоди № 1 від 08.12.2023 слідує, що сторони домовились, що замовник передає для перевезення вантаж, а саме: сою в кількості 280 т +/- 5%, а перевізник зобов`язується прийняти його та виконати перевезення в термін до 03.01.2024 (включно).
Відповідно до пункту 3 Додаткової угоди № 1 від 08.12.2023 приймання-передача наданих послуг з перевезення вантажу, зазначеного в пункті 1 цієї Додаткової угоди, здійснюється сторонами після перевезення перевізником всього об`єму вантажу, зазначеного в пункті 1 цієї Додаткової угоди, шляхом підписання акту приймання-передачі наданих послуг.
На підставі Заявки-додатку № 1 від 25.12.2023 сторонами було визначено умови, де вантажовідправником сої є ТДВ "Гадяцький Елеватор", вантажоотримувачем - ТОВ "Лад", реквізити автомобілів, вартість послуг - 1300,00 грн з ПДВ за 1 т та строки перевезення вантажу - з 25.12.2023 по 03.01.2024. Час навантаження/розвантаження 24 години, потім простій оплачується з розрахунку 1000,00 грн з ПДВ за кожну наступну добу.
Фактичне перевезення вантажу за номенклатурою "Соя нестандартна" загальною вагою 280,25 т (залікова вага 280,13 т) автомобільним транспортом за маршрутом Полтавська область, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану, 75 - Одеська область, Ізмаїльський район, м. Кілія, вул. Букова Омеляна, 5 підтверджується товарно-транспортними накладними від 26.12.2023 № ГЭ01506, № ГЭ01507, №ГЭ01508, № ГЭ01509, № ГЭ01540, № ГЭ01511, № ГЭ01512, що містять відмітки про прийняття вантажу 27.12.2023, а також товарно-транспортними накладними від 28.12.2023 № ГЭ01513, №ГЭ01514, № ГЭ01515, що містять відмітки про прийняття вантажу 29.12.2023, та від 28.12.2023 №ГЭ01516, що містить відмітку про прийняття вантажу 02.01.2024. Тобто, остаточне перевезення всього об`єму вантажу було завершено 02.01.2024.
Відповідно до листа від 02.01.2024 № б/н ТОВ "ЛАД" підтвердило, що на термінал станом на 02.01.2024 прийнято і вивантажено 280,13 т сої від експортера ТОВ "Нові Мости".
Убуток при транспортуванні склав 0,12 т, що підтверджується бухгалтерською довідкою від 02.01.2024, в якій зазначено про відображення убутку в обліку проводкою ДТ 949 - Кт 271.
У відповідності до умов договору та за фактом надання послуг складено: 
- акт надання послуг від 02.01.2024 № БЖК00000006 за номенклатурою "Транспортні послуги по перевезенню сої за маршрутом: Полтавська обл. м. Гадяч, вул. Героїв Майдану, 75 - Одеська область, Ізмаїльський район, м. Кілія, вул. Букова Омеляна, буд. 5" на загальну суму 364 169,00 грн, в тому числі ПДВ - 60 694,83 грн, за яким перевезено 280,13 т вантажу, виходячи із узгодженої ставки 1300,00 грн з ПДВ за 1 тону; 
- акт надання послуг від 02.01.2024 № БЖК00000007 за номенклатурою "Простій автомобільного транспорту 31.12-1.01" на загальну суму 2 000,00 грн, в тому числі ПДВ - 333,33 грн, за яким враховано простій автомобіля 2 доби, виходячи із узгодженої ставки 1 000,00 грн з ПДВ за 1 добу.
Транспортні послуги оплачені ТОВ "Нові Мости" у повному обсязі, що підтверджується платіжними документами на загальну суму 366 169,00 грн, в тому числі ПДВ, а саме: 
- № НМ00011 від 05.01.2024 на суму 364 169,00 грн, де у призначенні платежу вказано: "Транспорті послуги по перевезенню вантажу за рахунком № БКЖ00000006 від 03.01.2024 , у тому числі ПДВ 60694,83 грн"; 
- № НМ00013 від 05.01.2024 на суму 2 000,00 грн, де у призначенні платежу вказано: "Простій авто транспорту за рахунком № БКЖ00000007 від 02.01.2024, у тому числі ПДВ 333,33 грн" /а. с. 110 зі звороту, 111/.
ТОВ "БК Житлолюкс" склало та зареєструвало в ЄРПН наступні податкові накладні на загальну суму 366 169,00 грн, у тому числі ПДВ: 
- від 02.01.2024 №6 на загальну суму 364 169,00 грн, в тому числі ПДВ - 60 694,83 грн, за номенклатурою "Транспортні послуги по перевезенню сої за маршрутом: Полтавська область, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану, 75 - Одеська область, Ізмаїльський район, місто Кілія, вул. Букова Омеляна, буд. 5"; 
- від 02.01.2024 №7 на загальну суму 2 000,00 грн, в тому числі ПДВ - 333,33 грн, за номенклатурою "Простій автомобільного транспорту 31.12-1.01" /а. с. 108 зі звороту - 109/.
Господарські операції належним чином відображені ТОВ "Нові Мости" в бухгалтерському обліку, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 за січень-лютий 2024 року.
Колегія суддів враховує, що відповідачем не спростовується, що під час проведення перевірки платником податку надавались всі первинні документи та податкові накладні з відповідними квитанціями про реєстрацію їх в ЄРПН, які були віднесені до складу податкового кредиту при поданні декларації з податку на додану вартість спірний період.
Дослідивши та проаналізувавши подані позивачем документи у їх сукупності, слід дійти висновку, що зазначені первинні та інші документи підтверджують реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентом.
Крім того, з наявних матеріалів справи чітко прослідковується рух активів позивача, який є основною умовою для виникнення права на бюджетне відшкодування.
Також, колегія суддів враховує, що копії долучених до матеріалів справи первинних документів бухгалтерського обліку та розрахункових документів, які надавались контролюючого органу до перевірки, не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
Водночас, в обґрунтування тверджень про нереальність господарських відносин позивача із ТОВ "БК Житлолюкс" ГУ ДПС у Полтавській області покликається на отриману з баз ДПС ІТС Податковий блок» та ЄРПН інформацію про відсутність у контрагента позивача матеріально-технічної бази.
З приводу наведеного колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.04.2020 по справі № 160/93/19, за якою будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, у тому числі і отримана з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.
З урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26.06.2018 у справі № К/9901/27855/18, від 19.06.2018 у справі № К/9901/3749/18, від 27.03.2018 у справі № 816/809/17, збирання податкової інформації є етапом контрольно-перевірочної роботи та не передбачає здійснення контролюючим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, оскільки питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються контролюючим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах контролюючого органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться, відповідно, сама по собі така інформація не є належним доказом по справі.
Таким чином, інформація про контрагента позивача, отримана з автоматизованих інформаційних систем органів ДПС може бути підставою для висновків щодо реальності господарських операцій лише в сукупності з іншими доказами, що підтверджують неможливість конкретного контрагента приймати участь у здійсненні конкретної господарської операції, що в даному випадку відсутнє.
Однак, у спірних правовідносинах колегією суддів не встановлено таких обставин, а тому висновки контролюючого органу, які ґрунтуються лише на інформації з баз ДПС ІТС «Податковий блок» та Єдиного реєстру податкових накладних, не є достатнім доказом для висновку про нереальність господарських операцій. Інших доказів на підтвердження обставин неможливості здійснення контрагентами позивача перевезення товару у спірних правовідносинах контролюючим органом не надано.
А сама по собі податкова інформація з баз відповідача жодним чином не позбавляє правового значення виписані позивачем податкові накладні та наявні первинні документи.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагентів позивача об`єктивної неможливості здійснення господарської діяльності, адже у комерційній діяльності перевезення товару не завжди вимагає наявності власних основних засобів, значної кількості персоналу, оскільки наявна можливість укладення договорів цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу тощо, що не досліджувалось податковим органом.
При цьому, достатність або недостатність кількості працівників для здійснення статутної діяльності та виконання взятих підприємством договірних зобов`язань оцінюється засновником або керівником підприємства, а не податковим органом.
Колегія суддів зазначає, що платник податків, в даному випадку позивач, не є уповноваженою особою щодо перевірки дотримання податкової дисципліни своїх контрагентів, та не має доступу до податкової інформації з автоматизованих інформаційних систем контролюючих органів, а отже не міг бути обізнаний про можливі порушення ними податкового законодавства.
Крім того, як свідчать матеріали справи, доводячи відсутність реального змісту операцій між позивачем і вказаним вище контрагентом, контролюючий орган посилався, зокрема, на не підтвердження факту транспортування (зокрема, ТТН містять недоліки у їх оформленні, а саме відсутні прізвища, підписи, печатки відповідальних осіб вантажоодержувача, водія та/ або експедитора.
Колегія суддів зазначає, що оцінка правовідносин позивача та його контрагента у даному випадку з огляду на специфіку правовідносин (перевезення вантажу), вимагає ретельної перевірки обставин виконання спірних операцій з наданням оцінки всім наведеним у акті перевірки твердженням відповідача, яким він обґрунтовував неправомірне формування податкового кредиту та доводам позивача, якими він спростовує ці висновки. Установлення наведених обставин є необхідним для перевірки того, чи відображають надані платником первинні документи реальні факти господарської діяльності за спірними правочинами.
Відповідно до абзаців двадцять п`ятого та двадцять шостого розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568 (далі - Правила № 363), товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи; вона є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Пунктом 1.1 Правил № 363 встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Документи, передбачені Правилами № 363, у тому числі товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують придбання та/або продаж товарно-матеріальних цінностей (товару). Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.
Колегія суддів зауважує, що одне лише посилання на відсутність у платника ПДВ документів на перевезення придбаного товару чи недоліки в їх заповненні не може бути достатньою підставою для позбавлення платника права на податковий кредит, якщо обставини у справі не викликають сумніву в тому, що поставка товару відбулася.
Наявність або відсутність окремих документів, а також незначні недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та для відмови платнику ПДВ у формуванні податкового кредиту за рахунок сум цього податку у ціні придбаних товарів (послуг), якщо інші об`єктивні дані свідчать про зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 825/3419/14.
У постанові від 14 лютого 2020 року (адміністративне провадження № К/9901/26975/18) Верховний Суд зробив висновок, що у разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною першою статті 77 КАС України обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу), повинен довести, що у нього були встановлені законом підстави для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми податкового зобов`язання.
Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції – умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.
Так, дослідивши наявні у матеріалами справи товарно-транспортні накладні від 26.12.2023 № ГЭ01506, № ГЭ01507, № ГЭ01508, № ГЭ01509, № ГЭ01540, № ГЭ01511, № ГЭ01512, від 28.12.2023 № ГЭ01513, № ГЭ01514, № ГЭ01515, від 28.12.2023 № ГЭ01516 (а.с. 96-106) колегією суддів встановлено, що в останніх відображені, зокрема :
- інформацію про назву документа (ТТН);
- дату та місце складення (26.12.2023, 28.12.2023, м. Гадяч);
- найменування перевізника (ТОВ «БК ЖИТЛОЛЮКС» код ЄДРПОУ 40472460);
- найменування замовника (ТОВ «НОВІ МОСТИ», його адресу на код ЄДРПОУ);
- найменування вантажовідправника (ТОВ «ГАДЯЦЬКИЙ ЕЛЕВАТОР», код ЄДРПОУ та адресу);
- найменування вантажоодержувача (ТОВ «ЛАД», код ЄДРПОУ, експортер, квота);
- найменування та кількість вантажу (сої нестандартної);
- відомості про автомобіль, причіп/напівпричіп (державний номерний знак, марка, рік випуску, вид перевезень);
- пункти навантаження та розвантаження (повні адреси);
- прізвище, підпис та печатку відповідальної особи вантажовідправника;
- підпис вантажоодержувача;
- прізвище та підпис водія.
Відтак, твердження відповідача про відсутність у вказаних документах підпису відповідальної особи вантажоодержувача є такими, що не відповідають дійсності.
Посилання апелянта на відсутність у таких документах відомостей про експедитора, з огляду на зазначення у вищевказаних ТТН особи перевізника, не є порушенням Правил № 363, які б мали наслідком висновок про підтвердження факту транспортування.
На переконання колегії суддів, не проставлення печатки вантажоодержувача та не зазначення прізвища вантажоодержувача у вказаних документах також не позбавляє ТТН юридичної сили, оскільки підписами уповноважених осіб — вантажовідправника, перевізника та вантажоодержувача підтверджено рух вантажу.
Колегія суддів зауважує, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
До того ж, ТОВ "ЛАД" листом від 02.01.2024 № б/н підтвердило, що на термінал станом на 02.01.2024 прийнято і вивантажено 280,13 т сої від експортера ТОВ "Нові Мости", що спростовує припущення контролюючого органу про відсутність факту поставки.
До того ж, вказані товарно-транспортні накладні містять обов`язкові реквізити, передбачені Правилами № 363, що у повній мірі дає змогу встановити факт здійснення господарської операції із поставки сої.
Колегія суддів зауважує, що наявність деяких помилок чи неточностей у оформленні ТТН не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, оскільки такі не унеможливлюють встановлення особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції та не ставлять під сумнів, що господарська операція дійсно відбулася.
А відтак, зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування витрат та податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови та має необхідні документальні на підтвердження розміру свого податкового кредиту.
При розгляді даної справи колегія суддів також враховує, що податкові накладні по господарських операціях з придбання послуг були зареєстровані в ЄРПН, а в акті перевірки зауважень до їх оформлення не зазначено та судом не встановлено.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що викладені в акті перевірки висновки відповідача, покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, ґрунтуються на припущеннях контролюючого органу щодо нереальності розглядуваної господарської операції та не підтверджуються належними доказами.
За встановлених обставин суд апеляційної інстанції вважає правомірним формування позивачем суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню у розмірі 61 028 грн, внаслідок господарської операції із ТОВ «БК «ЖИТЛОЛЮКС», які повністю підтверджені відповідними первинними документами, а висновки про порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.3 статті 198 ПК України та статті 9 Закону № 996-ХІV, пункту 6 розділу ІІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289, такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 30.05.2024 № 00078970701 про зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ на 61 028 грн та нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 15 257 грн, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ПК України, без дотримання вимог частини 2 статті 2 КАС України, отже, наявні підстави для його скасування, що зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні вимог апеляційної скарги.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 по справі № 440/10687/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій