Справа № 216/497/17
провадження 1-кп/216/61/26

ВИРОК
іменем України

08 квітня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 , 
представника потерпілого – ОСОБА_4 ,
обвинуваченого – ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області кримінальне провадження № 12016040000000717 від 10.09.2016 з обвинувальним актом стосовно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, який має на утримані малолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В:
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, та правова кваліфікація дій обвинуваченого
10.09.2016 близько 05 години 40 хвилин водій ОСОБА_5 , маючи посвідчення водія № НОМЕР_1 категорії «В», керуючи технічно справним автомобілем «БМВ 316» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 належить ОСОБА_8 , рухався по проїжджій частині вул. Харитонова з боку вул. Українська в напрямок пл. Визволення, в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу.
Під час руху, по вищезазначеній ділянці дороги, навпроти електроопори №4, яка розташована за адресою м. Кривий Ріг, вул. Харитонова, близько 05 годині 40 хвилин, 10.09.2016 водій автомобіля «БМВ 316» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_5 при необмеженій оглядовості та видимості не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка переходила проїжджу частину зазначеної вулиці з ліва направо, відносно напрямку руху автомобіля «БМВ 316» реєстраційний номер НОМЕР_2 , не вжив своєчасно заходів щодо зменшення швидкості аж до повної зупинки та застосування своєчасного екстреного гальмування, у результаті чого відбувся наїзд передньою частиною автомобіля «БМВ 316» реєстраційний номер НОМЕР_2 , на пішохода ОСОБА_9 .
Своїми діями водій ОСОБА_5 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5., 2.3.(б),12.4., 12.9., 12,3. Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км / год».
п. 12.9 Водієві забороняється: 
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 і 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 Знак 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", 3.31 Знак 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «і» пункту 30.3 цих Правил;
п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 5148-16 від 16.12.2016 порушення водієм ОСОБА_5 п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо - транспортної пригоди, внаслідок чого пішоходу ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичної експертизи № 1640\1 від 27.09.2016 спричинено наступні тілесні ушкодження: сумісна тупа травма голови, тулубу та кінцівок: садно по правій половині обличчя з забійною раною в правій лобній ділянці; лінійний перелом кісток склепіння черепу з переходом на кістки основи черепу; крововиливи під м`якою мозковою оболонкою та у речовині головного мозку; забій речовини головного мозку; садна по задньозовнішній поверхні правого ліктьового суглобу з переходом на плече та передпліччя, по тильним поверхням кистей рук; по правій бічній поверхні тулубу, по передній поверхні грудної клітини, по лівій передній поверхні черева, по зовнішній поверхні правої гомілки, по зовнішній поверхні правого стегна; забійна рана по зовнішній поверхні правого плеча; синці по зовнішній поверхні правої гомілки, по зовнішній поверхні правого стегна, по внутрішній поверхні лівої гомілки; крововиливи у м`яких тканинах задньозовнішньої поверхні правого плеча, зовнішньої поверхні правої гомілки, по задньовнутрішній поверхні лівої гомілки; уламковий перелом правої плечової кістки; уламкові переломи обох великогомілкових кісток; перелом обох малогомілкових кісток; перелом правої ключиці; крововиливи в області коренів легень. Дані пошкодження виникли прижиттєво незадовго до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів), що діяли з великою силою і могли утворитися в умовах дорожньо-транспортної події при ударі виступаючими частинами та деталями легкового автомобіля в праву бічну поверхню тіла потерпілої з подальшим закиданням на автомобіль та ударом об дорожнє покриття, на що вказують характер та локалізація, виявлених ушкоджень. Всі вищевказані ушкодження у вигляді сумісної тупої травми голови, тулубу, кінцівок, що явилася причиною смерті, знаходяться в причинному зв`язку з її настанням і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень стосовно живих осіб. Смерть її настала від сумісної тупої травми голови, тулубу, кінцівок з черепно- мозковою травмою, переломами кісток скелету, забоєм внутрішніх органів, яка ускладнилась шоком, що підтверджується наявністю ушкоджень та морфологічними змінами внутрішніх органів. 
Враховуючи ступінь вираженості трупних явищ на момент огляді трупу на місці події, пору року, причину смерті - смерть її могла наступити за 1,5-2 години до часу огляду трупу (час огляду трупу на місці події - 07.50 годин). Всі виявлені при судово-медичній експертизі трупу ушкодження у вигляді сумісної тупої травми голови, тулубу та кінцівок, що явилася причиною смерті знаходяться у причинному зв`язку з її настанням. Враховуючи характер та локалізацію виявлених ушкоджень, можливо вказати, що у момент первинного контакту з транспортним засобом потерпіла була звернута до останнього правою бічною поверхнею тіла. При судово-токсикологічному дослідженні виявлений етиловий спирт у концентрації 3,50 проміле, що у живих осіб може відповідати сильному ступеню алкогольного сп`янінню.
Своїми діями, що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.
1.1 Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений
Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої.

ІІ. Позиція учасників судового провадження
2.1.Позиція сторони обвинувачення
Позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений та затверджений 31.01.2017.
Під час судового розгляду прокурор підтримав пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення, зазначивши, що докази на підтвердження винуватості останнього отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до статті 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження.
У судових дебатах прокурор просив визнати ОСОБА_5 винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. При цьому, прокурор вважав, що фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, підтвердились під час судового розгляду дослідженими в судовому засіданні доказами, показаннями свідків та не спростовані самим обвинуваченим.
Окрім того, потерпілий в судовому засіданні цивільний позов підтримав, зазначив, що при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів врахував поведінку постраждалої ОСОБА_9 , навів додаткове обґрунтування спричиненої моральної шкоди. Зазначив, що не наполягає на реальному позбавленні волі обвинуваченого.
Представник потерпілого в судових дебатах заявлений цивільний позов підтримала у повному обсязі, зазначила, що обвинувачений не вибачився, завдана кримінальним правопорушенням шкода не відшкодована, потерпілий залишився один з малолітньою донькою.
2.2. Позиція сторони захисту
Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення за пред`явленим обвинуваченням не визнав, в ході судового розгляду відмовився давати показання на підставі ст. 63 Конституції України.
У судових дебатах та останньому слові ОСОБА_5 просив його виправдати, посилаючись на те, що не мав технічної можливостізапобігти наїзду на пішохода. 
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 просив ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку із недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України
Сторона захисту вважає, що у зв`язку з тим, що швидкість автомобіля «БМВ 316» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 була в межах 60 км/г, з моменту коли обвинувачений побачив постраждалу пройшло не більше 2 секунд та він не мав технічної можливості у вказаний проміжок часу зупинити транспортний засіб. 
Зазначив, що сторона захисту не згодна з порушенням ОСОБА_5 п.1.5 ПДР «водій не повинен створювати небезпеку або перешкоду» тому що небезпеки для руху була створена пішоходом.
Захист вважав, що в даному випадку дії постраждалої ОСОБА_10 як учасника дорожнього руху, необхідно кваліфікувати як грубу необачність, а саме перетинала проїзну частину - не по пішохідному переходу п. 4.7 ПДР, 4.10 ПДР, не впевнилась в безпеці руху, 4.14 «б» вибігла на проїзну частину.
Наявність 3,5 %о алкоголю - сильна ступінь сп`яніння може свідчити про неадекватну поведінку учасника дорожнього руху яка першою порушила ПДР, та примусила водія екстрено гальмувати, тобто створила аварійну ситуацію ( п. 4 ст. 122 КУпАП).
Вважав, що не вірно визначений момент виникнення небезпеки, оскільки у ширину проїзної частини від початку руху пішохода включено ширину заїзного "карману" для зупинки транспорту загального користування, що привело до збільшення відстані яку подолала постраждала в межах проїзної частини та час пересування постраждалої в небезпечній зоні.
Зазначений у висновку експерта темп руху пішохода на ділянці 13,6 м., яку вона долала за 8,6- 8,8 сек. не відповідає обставинам справи, оскільки свідки зазначали, що постраждала рухалась бігом, швидко.
Згідно висновку САТЕ №5148-16 від 16.12.2016р. мінімальна швидкість автомобіля «БМВ-316» що відповідала слідам гальмування на місці ДТП становила мінімум 33,0- 34,6 км/год. Слідчим в постанові про призначення АТЕ, була задана швидкість руху даного автомобіля110 км\год, взята з показів свідків ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 .
Показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судовому засіданні, на думку сторони захисту, викликають сумніви.
Так, свідок ОСОБА_11 10.09.2016р., вживав алкогольні напої, швидкість руху автомобіля визначив на підставі свого життєвого досвіду, під час слідчого експерименту - наглядної демонстрації швидкості руху з ним не проводився, процес зближення пішохода що бігла швидко спостерігав пару секунд, до моменту наїзду.
Свідок ОСОБА_12 показав, що сам не водій процес зближення пішохода та автомобіля спостерігав знаходячись біля автомобіля -таксі, звернув увагу на значний шум роботи двигуна автомобіля «БМВ», бачив на правому краю проїзної частини відносно ходу його руху двох жінок, одна з яких була молодшою і стала постраждалою, побігла за собачкою на протилежну сторону проїзної частини а це зовсім інші обставини дтп. Під час слідчого експерименту - наглядної демонстрації швидкості руху на вул. Харитонова з ним не проводилось.
Слідчим безаргументно, безпідставно визначено Момент виникнення небезпеки для руху з моменту виходу на проїзну частину. В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 грубо порушив п. 12.4, 12.9 (б) ПДР перевищення швидкості руху в населеному пункті, але не зазначено яка конкретно була швидкість керованого «БМВ- 316», яке конкретне перевищення. Зазначений автомобіль з реєстраційним номером НОМЕР_2 до ДТП експлуатувався біля 20 років, мав прогорання глушника, що і було причиною підвищеного шуму вихлопу. Сторона захисту рахує, що не перевірені на точність покази зазначених свідків в частині визначення швидкості руху - одного в стані алкогольного сп`яніння, а другого - не водія, не можуть бути достовірними. 
З зазначеними свідками слідчі експерименти проводились в світлий час доби, що не вповідає часу ДТП 10 вересня а 2016р., приблизно в 5 год. 40 хв. (темна пора), без зазначення місця розташування. В усіх 5 протоколах відсутні відомості про координати місця знаходження свідків відносно місця наїзду, їх стан здоров`я, антропологічна відповідність статистки (дублера), відповідність взуття та одягу постраждалій. Додаток до протоколів слідчого експеримента - схеми не / містять належних орієнтирів напрямку руху ( де пл. Визволення, вул. Українська, напрямок руху постраждалої та смуга руху автомобіля.) В протоколах слідчих експериментів не зазначено місце знаходження понятих при вимірах часу руху статистки (демонстратора).
Сторона захисту рахує, що докази в досудовому кримінальному провадженні являються недостовірними, такими що не відповідають обставинам ДТП.
В судових засіданнях не доведено, вчинення кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_5 .
На підставі викладеного у відповідності до п.1.3 ст. 373, п.3.1 ст. 374 КПКУ, просив суд визнати водія ОСОБА_5 , не винним в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 ККУ, та винести йому виправдувальний вирок.
ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, встановлені судом шляхом безпосереднього дослідження сукупності доказів, порядок та обсяг дослідження яких був визначений з урахуванням думок учасників судового провадження.
У рамках кримінального провадження судом було досліджено надані з боку сторони обвинувачення та захисту, наступні фактичні дані, на підставі яких кожна із сторін просить суд встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню у ньому, з числа регламентованих ст. 84 КПК України, як-то показання, речові докази, документи, висновки експерта, на підставі яких суд у ході судового розгляду через призму їх аналізу, у порядку ст. 94 КПК України, установив таке.
З досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо у ракурсі із отриманими висновками, тобто докладними описами проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, які суд дослідив у порядку параграфу 3 Глави 28 Розділу ІV КПК України, та показаннями свідка, які суд сприймав безпосередньо, в їх системному зв`язку, судовим розглядом встановлено наступне.
Так, допитаний в судовому засіданні у відповідності до вимог положень ст. 352, 353 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпілий ОСОБА_13 надав суд показання, безпосередньо очевидцем ДТП не був. З загиблою ОСОБА_9 перебував у офіційному шлюбі та має спільну доньку, якій на момент загибелі матері було три роки. Йому відомо, 10.09.2016 його дружину збило авто під керуванням обвинуваченого, коли вона переходила проїзну частину. Про те що трапилось дізнався від знайомого, який у ранці після ДТП прийшов до нього до дому, після чого вони пішли на місце ДТП на вулицю Харитонова. Погода була сонячна. ОСОБА_9 за порушення правил дорожнього руху до відповідальності раніше не притягалась, спиртними напоями не зловживала. У ніч перед ДТП вживала алкогольні напої, вийшла з дому разом з кумом. З яким темпом ОСОБА_9 перетинала проїзну частину йому не відомо.
Вважав, що у разі дотримання ОСОБА_5 правил дорожнього руху та максимально допустимої швидкості руху його дружина залишилась би живою, а донька у малолітньому віці не втратила би мати.
Цивільний позов підтримав у повному обсязі, на обґрунтування розміру завданої моральної шкоди зазначив, що втрата дружини завдала йому значних моральних страждань, він залишився один із трирічною донькою, оскільки через п`ять днів померла і мати потерпілого.
Допитаний в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_11 показав, що ОСОБА_14 є дружиною його кума. У вересні 2016 року, точний час не пам`ятає, знаходився в них вдома, вживали спиртні напої. Єлизавета його проводжала додому, чекали автомобіль таксі на вулиці Харітонова. Вони виходили з парку, біля зупинки громадського транспорту, потерпіла побігла за собачкою через дорогу. Собака була не її, а когось зі знайомих, вона хотіла її віддати. На дворі горіли фонарі по обидва боки дороги. Він вийшов із за зупинки біля «карману» і побачив удар. Збив Єлизавету автомобіль «БМВ» темного кольору, автомобіль після зіткнення був пошкоджений. Коли підійшов, то запитав у водія скільки той їхав. Він відповів, що 120 км/год. Швидкість автомобіля була великою, бо потерпілу відкинуло на 30 метрів. Інших автомобілів на дорозі не було, водій міг об`їхати пішохода. Водій сидів в автомобілі, коли підійшли інші перехожі, він вийшов. Момент початку руху потерпілої він не бачив, побачив її вже на проїзній частині. Автомобіль контактував передньою частиною, бачив розбите лобове скло, бампер, начебто з правої сторони. Звук гальмування не чув. Слід гальмування бачив на слідчому експерименті, був невеликим. Сигналу автомобіля не було. Чи були пасажири в автомобілі, не пам`ятає. На проїзній частині потерпіла не зупинялась. Бачив потерпілу на проїзній частині до удару автомобілем декілька секунд, перебувала ближче до правої частини дороги по ходу руху автомобіля в сторону площі Визволення. Місце наїзду було приблизно метр від бордюру, там залишилось її взуття. Вибігла зліва направо по ходу руху автомобіля. Хто викликав швидку допомогу, не пам`ятає.
Допитаний в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_12 повідомив, що з обвинуваченим не знайомий, побачив його вперше в суді, з потерпілою не знайомий. Точного часу ДТП не пам`ятає, літо 2016 року, біля п`ятої години ранку, світало. Після роботи стояв зі знайомими на тротуарі біля ларька, обличчям у бік вул. Українська, окрім припаркованого поруч зі свідком автомобіля таксі інших транспортних засобів не було. Почув звук автомобіля, який їхав зі сторони Змички чи Харитонова в сторону площі Визволення, швидко, десь 100 км/год. Дівчина чи жінка вибігла на дорогу за собачкою. Її вдарив автомобіль, вона перекинулась, її відкинуло на деяку відстань. З її ноги злетів кросівок. Вона переходила напроти ларька, біля парку. Бачив момент удару і як її відкинуло від удару дівчина лежала приблизно на відстані 20 метрів, якщо не більше. Водій начебто гальмував. Не пам`ятає чи були сліди гальмування. Від місця наїзду знаходився приблизно 10 метрів. До місця події не підходив, марку автомобіля не знає, темного кольору. Хто був в автомобілі не знає, водія не бачив. Автомобіль контактував на своїй полосі, приблизно по центру своєї полоси. Інших автомобілів не було. На слідчому експерименті показував приблизне місце наїзду, робили заміри, точно не пам`ятає хто там був, все записували. В день події він повідомив поліції, що водій їхав більше 100 км/год, а потім хтось сказав, що водій зізнався, що їхав більше 120 км/год. Хто викликав швидку допомогу не знає
Окрім того, судом досліджено:
Витяг з ЄРДР 12016040000000717 від 10.09.2016р.
Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою та фототаблицею до нього від 10.09.2016 складений за участю ОСОБА_5 , в якому зафіксовано місце ДТП: м. Кривий Ріг, вул. Харитонова, елементи вулиці, дороги, вид та стан покриття, локалізацію пошкоджень транспортного засобу, розташування слідів, предметів, трупу на проїзній частині ( а.п.5-24);
Протоколом огляду трупа ОСОБА_9 від 10.09.2017 з фототаблицею до нього ( а.п.25-30 );
Копією лікарського свідоцтва про смерть №1040 від 13.09.2016, згідно із яким причина смерті ОСОБА_9 - шок, черепно-мозкова травма, переломи кісток скелету, забій внутрішніх органів ( а.п.31);
Висновок експерта №1640/1 від 27.09.2016, згідно якого при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження: сумісна тупа травма голови, тулубу та кінцівок: садно по правій половині обличчя з забійною раною в правій лобній ділянці; лінійний перелом кісток склепіння черепу з переходом на кістки основи черепу; крововиливи під м`якою мозковою оболонкою та у речовині головного мозку; забій речовини головного мозку; садна по задньозовнішній поверхні правого ліктьового суглобу з переходом на плече та передпліччя, по тильним поверхням кистей рук; по правій бічній поверхні тулубу, по передній поверхні грудної клітини, по лівій передній поверхні черева, по зовнішній поверхні правої гомілки, по зовнішній поверхні правого стегна; забійна рана по зовнішній поверхні правого плеча; синці по зовнішній поверхні правої гомілки, по зовнішній поверхні правого стегна, по внутрішній поверхні лівої гомілки; крововиливи у м`яких тканинах задньозовнішньої поверхні правого плеча, зовнішньої поверхні правої гомілки, по задньовнутрішній поверхні лівої гомілки; уламковий перелом правої плечової кістки; уламкові переломи обох великогомілкових кісток; перелом обох малогомілкових кісток; перелом правої ключиці; крововиливи в області коренів легень. Дані пошкодження виникли прижиттєво незадовго до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів), що діяли з великою силою і могли утворитися в умовах дорожньо-транспортної події при ударі виступаючими частинами та деталями легкового автомобіля в праву бічну поверхню тіла потерпілої з подальшим закиданням на автомобіль та ударом об дорожнє покриття, на що вказують характер та локалізація, виявлених ушкоджень. Всі вищевказані ушкодження у вигляді сумісної тупої травми голови, тулубу, кінцівок, що явилася причиною смерті, знаходяться в причинному зв`язку з її настанням і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень стосовно живих осіб. Смерть її настала від сумісної тупої травми голови, тулубу, кінцівок з черепно-мозковою травмою, переломами кісток скелету, забоєм внутрішніх органів, яка ускладнилась шоком, що підтверджується наявністю ушкоджень та морфологічними змінами внутрішніх органів. 
Враховуючи ступінь вираженості трупних явищ на момент огляді трупу на місці події, пору року, причину смерті - смерть її могла наступити за 1,5-2 години до часу огляду трупу (час огляду трупу на місці події - 07.50 годин). Всі виявлені при судово-медичній експертизі трупу ушкодження у вигляді сумісної тупої травми голови, тулубу та кінцівок, що явилася причиною смерті знаходяться у причинному зв`язку з її настанням. Враховуючи характер та локалізацію виявлених ушкоджень, можливо вказати, що у момент первинного контакту з транспортним засобом потерпіла була звернута до останнього правою бічною поверхнею тіла. При судово-токсикологічному дослідженні виявлений етиловий спирт у концентрації 3,50 проміле, що у живих осіб може відповідати сильному ступеню алкогольного сп`янінню (т. а.п.84-87);
Висновок експерта №8/10.2-13 від 31.01.2017, згідно із яким на момент огляду система рульового керування автомобіля «БМВ 316» реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходиться в працездатному стані (а.п.161-166);
Висновок експерта №5148-16 від 30.11.2016, згідно із яким у дорожній обстановці водій автомобіля «БМВ 316» ОСОБА_5 повинен був діяти згідно до вимог п.12.3., 12.4., 12.9. (б) Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля «БМВ 316» ОСОБА_5 мав технічну можливість запобігти технічному характеру настання ДТП - наїзду на пішохода. В діях водія автомобіля «БМВ 316» ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п.12.3. Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з технічним характером ДТП - наїзду на пішохода ним автомобіля. Крім того, у дослідницькій частині експертом зазначено, що при розрахунках використовувалось мінімально можливе переміщення пішохода до місця наїзду, тобто переміщення пішохода з моменту виходу на проїзну частину, з заїзного карману, до початку першого осипу. Враховуючи те, що місце наїзду знаходиться в межах ширини першого осипу, то з технічної точки зору, при всіх інших можливих розташуваннях місця наїзду (в межах ширини першого осипу) висновок про наявність у водія ОСОБА_5 технічної можливості запобігти технічному характеру настання ДТП – наїзду на пішохода буде тим більш справедливим ( а.п.102-115 );
Протокол слідчого експерименту зі схемою до нього від 11.10.2016 за участю свідка ОСОБА_11 , відповідно до якого слідчий у присутності понятих та спеціаліста автотехніка провів відтворення дій, обстановки, обставин події ДТП, а свідок на місці підтвердив свої показання, вказав на місце розташування, рух транспортного засобу, пішохода, їх відстань, швидкість, місце наїзду ( а.с.88-92); 
Протокол слідчого експерименту зі схемою до нього від 11.10.2016 за участю свідка ОСОБА_12 , відповідно до якого слідчий у присутності понятих та спеціаліста автотехніка провів відтворення дій, обстановки, обставин події ДТП, а свідок на місці підтвердив свої показання, вказав на місце розташування, рух транспортного засобу, пішохода, їх відстань, швидкість, місце наїзду ( а.с.93-97) 
Протокол слідчого експерименту зі схемою до нього від 20.01.2017 за участю свідка ОСОБА_15 , відповідно до якого слідчий у присутності понятих провів відтворення дій, обстановки, обставин події ДТП, а свідок на місці підтвердив свої показання, вказав напрямок руху та розташування транспортного засобу на поїзній частині, місце розташування транспортного засобу в момент наїзду на пішохода. Зокрема свідок, яка знаходилась у якості пасажира автомобіля «БМВ 316» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , вказала відстань на якій вона побачила пішохода на проїзній частині вул. Харітонова, Замірами було встановлено, що вказана відстань становить 175 метрів, вказала, що швидкість руху автомобіля та пішохода зазначити не може. ( а.с.128-131)
Окрім того, було досліджено протокол слідчого експерименту від 04.10.2017 за участю ОСОБА_5 , відповідно до якого ОСОБА_5 посилаючись на ст. 63 Конституції Україні відмовився від участі у слідчому експеременті ( а.с.117-119).
З дослідженого в ході судового розгляду висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №2227 від 10.09.2016, виданого Комунальним закладом «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР», встановлено, що у ОСОБА_5 , 10.09.2016 року о 08.00 годин ознак сп`яніння не виявлено (а.с.34).
Згідно відповіді з Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області разом з додатком до неї від 29.09.2016 року, згідно якої у період з 01 січня 2013 року по 23 вересня 2016 року (станом на 24 вересня 2016), за порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху України відносно ОСОБА_5 складено 4 (чотири) адміністративні матеріали за порушення ПДР , а саме: 15.10.2014 р. за ч. 1 ст. 122 КУпАП за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху більш як на 20 км/г.; 02.01.2015 р. за ч. 1 ст. 127 КУпАП за перехід пішоходами проїзної частини у невстановлених місцях; 26.05.2016 р. за ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку; 26.07.2016 р. за ч. 1 ст. 122 КУпАП за за порушення водіями вимог дорожніх знаків (т. , а.с. 133-134)
Окрім того, досліджені дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , відображені в паспорті громадянина України, інформації щодо судимостей, довідці про склад сім`ї з місця проживання, відомості з медичних закладів щодо звернення до лікарів нарколога та психіатра.
Також судом у судовому засіданні у відповідності до ч.1 ст.363 КПК України після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами з`ясовувалося в учасників судового провадження, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме. 
Захисником обвинуваченого, було повідомлено, що ОСОБА_5 частково відшкодував потерпілому завдану моральну шкоду для підтвердження вказаних обставин захисту надано час для залучення відповідних документів.
В наступному судовому засіданні були долучені та досліджені судом копії квитанцій надані на підтвердження відшкодування обвинуваченим моральної шкоди на загальну суму 17765 грн. 50 коп.
Після чого судом повторно поставлено на обговорення питання про можливість закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами.
Між тим, від захисника обвинуваченого та самого обвинуваченого під час вирішення питання про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань про доповнення судового розгляду не надійшло, після чого судом було постановлено закінчити з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейти до судових дебатів. Судом було з`ясовано думку сторін щодо необхідності оголошення перерви для надання часу учасникам кримінального провадження часу для підготовки до судових дебатів, однак, як сторона обвинувачення так і сторона захисту зазначили, що додаткового часу не потребують.
При цьому, судом враховано, що сторона захисту не зверталась до суду з приводу того, що вона бажає доповнити судовий розгляд шляхом з`ясування нових обставин та не подано нових доказів.
Окрім цього, суд звертає увагу на те, що судове провадження у даному кримінальному провадженні триває з 03.02.2017 року, а тому суд дійшов висновку, що у сторони захисту було достатньо часу на стадії з`ясування обставин та перевірки їх доказами для збору в установленому законом порядку та подання до суду доказів на підтвердження обставин на які вона посилається.
IV. Оцінка доказів, доводів сторін та мотиви суду
За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
Суд відхиляє доводи сторони захисту про недопустимість доказів – висновку судової автотехнічної експертизи №5148-16 від 30.11.2016, у зв`язку з наданням слідчим нібито невірних вихідних даних для проведення експертизи щодо подолання відстані на проїзній частині дороги пішоходом до місця наїзду автомобіля з урахуванням подолання ним ширини заїзного «карману» (відповідно до план-схеми до протоколу слідчого експерименту - 13,6 м), оскільки аналізом термінів у п.1.10. Правил Дорожнього руху: «автомобільна дорога, вулиця (дорога)», «проїзна частина», «край проїзної частини (для нерейкових транспортних засобів)», «узбіччя», з`ясовано, що заїзний «карман» (спеціально облаштована заїзна площадка) входить до меж проїзної частини, оскільки він є її конструктивним елементом і призначений для зупинки громадського транспорту або тимчасової стоянки автомобілів. Оскільки він безпосередньо використовується для руху та зупинки транспортних засобів, він відповідає визначенню проїзної частини. Крім того, при проведенні слідчих експериментів брав участь спеціаліст – експерт-автотехнік, який у подальшому проводив судову автотехнічну експертизу і експертом проаналізовано, зроблено відповідні розрахунки та надано висновки щодо обставин ДТП, допущенних учасниками події порушень ПДР.
Щодо твердження сторони захисту про ненадійність показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суд зазначає, що в ході судового розгляду не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість свідків або давання ними завідомо неправдивих показань. 
При цьому свідок ОСОБА_16 зазначав, що вживав спиртні напої, однак в судовому засіданні давав послідовні та несуперечливі показання, підстав вважати, що стан вказаного свідка перешкоджав йому об`єктивно сприймати події в ході судового розгляду не встановлено.
Щодо показань свідка ОСОБА_12  суд зазначає, що певні суперечності та неточності, при відсутності обставин регламентованих ст. 87 КПК України, не є автоматичною передумовою для визнання доказів недопустимими. Враховуючи те, що з моменту ДТП пройшло більше 9 років певні деталі вказаних подій можуть не зберегтись у пам`яті. Той факт, що свідок ОСОБА_12 не є водієм та не отримував посвідчення про право керування транспортним засобом не може бути критерієм для визначення достовірності показань свідка, оскільки КПК України не містить такої вимоги до свідка як володіння певними знаннями або навичками.
Разом з тим, з досліджених в ході судового розгляду протоколах слідчих експериментів за участі вказаних свідків вбачається, що свідки не будучі знайомими між собою, кожен окремо вказали на місце розташування, рух транспортного засобу, пішохода, їх відстань, швидкість та місце наїзду. Вказані відомості узгоджуються між собою та не суперечать іншим доказам дослідженим в ході судового розгляду.
Окрім того, в ході судового розгляду стороною захисту не заявлено клопотань щодо перевірки показів вказаних свідків на місці шляхом повторних слідчих експериментів, проведення повторних судових експертиз, а судом будь-яка їх упередженість або недостовірність їх показів, не встановлено. При цьому, ОСОБА_5 скористався своїм правом не свідчити проти себе як на досудовому розслідуванні так і в ході судового розгляду, тому для проведення експертизи надавалися вихідні дані та документи (протоколи слідчих дій) встановлені під час досудового розслідування. 
Щодо твердження сторони захисту про проведення слідчого експерименту в світлий час доби, що не вповідає часу ДТП 10 вересня 2016р., приблизно в 5 год. 40 хв. (темна пора), та не зазначення в протоколах певних відомостей суд зазначає наступне.
Так, судом в ході судового розгляду встановлено, що ДТП відбулось 10 вересня 2016р., приблизно о 5 год. 40 хв., що не заперечується стороною захисту.
Згідно відомостей з відкритих джерел, схід сонця у м. Кривий Ріг 10 вересня 2016р., фіксувався о 6 год. 11 хв.Разом з тим, час вчинення ДТП - 5 год. 40 хв.що відповідає типу «цивільні сутінки». Цивільні сутінки це період часу перед сходом сонця коли сонце візуально перебуває не нижче ніж на 6 градусів під горизонтом. У цей час на вулиці ясно, об`єкти чітко помітні, можна читати без штучного освітлення, а на небі видно лише найяскравіші планети та зірки Діяльність людини в таких умовах зазвичай не потребує додаткового освітлення.
Вказане узгоджується з показаннями свідків.
Таким чином, проведення слідчого експерименту у світлий час доби є релевантним, не спотворює його результатам та відповідає вимогам КПК України.
Як зазначено вище, в ході судового розгляду стороною захисту не заявлено клопотань щодо перевірки показів вказаних свідків на місці шляхом повторних слідчих експериментів, проведення повторних судових експертиз. 
Судом перевірено версію сторони захисту про те, що швидкість автомобіля «БМВ 316» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 була в межах 60 км/г, з моменту коли обвинувачений побачив постраждалу пройшло не більше 2 секунд та він не мав технічної можливості у вказаний проміжок часу зупинити транспортний засіб.
Так, згідно висновку експерта №5148-16 від 30.11.2016встановлено, що «виходячи з того, що колеса при гальмуванні могли заблокуватись не відразу, і частина слідів могла не відобразитися на проїзній частині, тому розраховане значення швидкості руху автомобіля «BMW-316», становить не менше V= 33,0?34,6 км/год».
З урахуванням розрахованої експертним шляхом швидкості руху автомобіля «BMW- 1316» V= 33,0?34,6 км/год слід зазначити, що задана постановою слідчого швидкість руху автомобіля «BMW-316» Vа = 110,0 км/год, за показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з технічної точки зору, не суперечить технічному смислу і може бути використана в якості вихідних даних при подальшому дослідженні. 
Окрім того, у вищезазначеному висновку зазначено, що: «аналізуючи відстань S = 44,5 м, яку подолав автомобіль «BMW-316» з моменту початку фіксації слідової інформації (сліду гальмування автомобіля «BMW-316») до розташування передньої частини автомобіля «BMW-316» в кінцевому положенні з відстанню SТ = 67,7+62,2 м слід відмітити, що відстань S = 44,5 м автомобіль «BMW-316» подолав в загальмованому стані».
Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що на підставі об`єктивних доказів встановлено, що з моменту початку фіксації слідової інформації автомобіля «BMW-316» до моменту його повної зупинки вказаний автомобіль подолав відстань 44,5 м, що значно більша за сліди гальмування, які становлять 5 м. За вказаних обставин при визначенні швидкості транспортного засобу довжина слідів гальмування не може бути єдиним критерієм, а задана постановою слідчого швидкість руху автомобіля «BMW-316» 110,0 км/год, з технічної точки зору, не суперечить технічному смислу і може бути використана в якості вихідних даних при подальшому дослідженні.
Разом з тим, з цього ж висновку експерта вбачається, що при заданих постановою слідчого вихідних даних відстань  на якій міг знаходитись автомобіль «BMW-316» на момент виникнення небезпеки для руху водію  ОСОБА_5 , становить Sа = 121,1... 130,2 м.
При цьому, як встановлено з протоколу слідчого експерименту від 20.01.2017 свідок ОСОБА_15 , яка знаходилась у якості пасажира автомобіля «БМВ 316» під керуванням ОСОБА_5 побачила пішохода на проїзній частині вул. Харітонова на відстані 175 метрів. Стороною захисту результати вказаного слідчого експерименту в ході судового розгляду не оспорювались.
З висновку експерта №5148-16 від 30.11.2016 вбачається, що: «оскільки при заданих постановою слідчого вихідних даних величина зупинного шляху автомобіля «BMW-316» Sз =102,0...96,6 м менша за величину віддалення автомобіля «BMW-316» Sа = 121,1... 130,2 м від місця наїзду на пішохода на момент виникнення небезпеки для руху, то з технічної точки зору слід дійти висновку, що водій автомобіля «BMW-316»  ОСОБА_5 при обраній швидкості руху мав технічну можливість запобігти технічному характеру настання ДТП - наїзду на пішохода ОСОБА_17 , шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування із зупинкою керованого ним автомобіля до місця наїзду на пішохода ОСОБА_17 . 
Слід відмітити, що при розрахунках використовувалось мінімально можливе переміщення пішохода до місця наїзду, тобто переміщення пішохода з моменту виходу на проїзну частину, з заїзного карману, до початку першого осипу. Враховуючи те, що місце наїзду знаходиться в межах ширини першого осипу, то з технічної точки зору, при всіх інших можливих розташуваннях місця наїзду (в межах ширини першого осипу) висновок про наявність у водія ОСОБА_5 технічної можливості запобігти технічному характеру настання ДТП - наїзду на пішохода ОСОБА_17 буде тим більш справедливий.».
Враховуючи вказані висновки є очевидним що при зменшення значення швидкості автомобіля «BMW-316» збільшується час за який водій  ОСОБА_5 , за умови, що він був уважним та стежив за дорожньою обстановкою, мав можливість вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду пішохода, а з урахуванням обставин, встановлених під час проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_15 вказані висновки є тим більш справедливими.
Таким чином, версія сторони захисту не знайшла свого підтвердження, оскільки суперечить об`єктивно встановленим в ході судового розгляду обставинам.
Порушень положень Параграфа 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.
Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.
При цьому, суд наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у порядку ст. 94 КПК України, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення – злочину, передбаченомуч.2 ст.286 КК України, за вище встановлених обставин.
Разом з тим, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, а саме те, що згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою та фототаблицею до нього від 10.09.2016 пішохід ОСОБА_9 переходила проїжджу частину поза межами пішохідних переходів, у тому числі підземних і надземних, та не на перехресті по лініях тротуарів або узбіч, що не відповідали вимогам п. 4.7 ПДР та знаходяться у причинному зв`язку з настанням ДТП. Також суд вбачає в діях постраждалої порушення п. 4.14 «б» ПДР згідно з яким пішоходам забороняється раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.
Однак не знайшло свого підтвердження порушення постраждалою п. 4.10 ПДР, відповідно до якого перед виходом на проїзну частину з-за транспортних засобів, що стоять, та будь-яких об`єктів, що обмежують оглядовість, пішоходи повинні впевнитись у відсутності транспортних засобів, що наближаються, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що транспортних засобів, що стоять, та будь-яких об`єктів, що обмежують оглядовість на місці початку руху пішохода ОСОБА_9 в момент вчинення ДТП розташовано не було.
Згідно роз`яснення п.3 Пленуму Верховного Суду України Постанова № 14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до яких, вина потерпілого у ДТП є обставиною, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину та впливає на призначення м`якшого покарання. Суди повинні враховувати мотиви та причини злочину, аналізуючи причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР водієм та діями потерпілого. Якщо ДТП сталася внаслідок неправомірних дій також й потерпілого, це є підставою для призначення більш м`якого покарання.
Суд, при цьому, враховує правовий висновок викладений у постанові ККС ВС у справі № 759/2926/16-к (провадження № 51-8348км18) відповідно до якого незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, водій був зобов`язаний виконати вимогу п. 12.3 ПДР і негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Отже, той факт, що небезпеку для руху, а саме перебування пішохода на проїзній частині дороги, створено внаслідок протиправної поведінки пішохода, не звільняє водія від виконання вимог зазначеного пункту ПДР.
V. Мотиви суду при призначенні покарання
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, одружений, має на утримані малолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий, має постійне місце проживання.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі № 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України є тяжким злочином, вчинення якого карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Згідно із п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Отже, зважаючи на ступінь тяжкості та обставини вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, в тому числі той факт, що дорожньо-транспортна пригода сталася при необмеженій оглядовості та відомості та сухих погодних умов, враховуючи невідворотність наслідків дорожньо-транспортної пригоди – смерть потерпілої, яка завдала важких емоційних страждань чоловіку померлої та позбавила матері дитину, якій на час вчинення ДТП виповнилось 3 роки, поведінку ОСОБА_5 після вчиненого кримінального правопорушення, який на досудовому розслідуванні не сприяв слідству, не вибачився перед потерпілим, відшкодувала потерпілому частково завдану моральну шкоду шкоду в розмірі 17765 грн. 50 коп, що є незначною частиною, в іншій частині моральну шкоду не відшкодував, відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, думку потерпілого, який не просив позбавляти волі обвинуваченого, а також дані про особу ОСОБА_5 , зазначені вище, а також поведінку загиблої ОСОБА_9 в діях якої вбачається порушення п.п. 4.7, 4.14 «б» ПДР суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде неможливим без ізоляції його від суспільства і йому необхідно призначити покарання, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, у виді 4-х (чотирьох) років позбавлення волі, що наближене до мінімального строку визначеного у санкції вказаної статті КК України.
Згідно із ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд вважає, що з огляду на пост-кримінальну поведінку ОСОБА_5 , який перед потерпілим не вибачився, протягом тривалого часу (більш ніж 9 років) не вжив належних заходів для відшкодування моральної шкоди, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, підстави для застосування положень ч. 1 ст. 75 КК України, відсутні.
З огляду на обставини зазначені вище суд не враховує при призначенні покарання ОСОБА_5 зміст досудової доповіді в частині можливості виправлення обвинуваченого, без позбавлення або обмеження волі.
Інших підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання не установлено.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Призначене покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Щодо призначення додаткового покарання
Згідно санкції ч. 2 ст. 286 КК України, зазначене у цій частині статті діяння, карається позбавленням волі з позбавленням права керувати транспортними засобами або без такого.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286, ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з врахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням прийнятого рішення.
Суд враховує, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, суду не надано відомостей, що керуванням транспортними засобами є єдиним джерелом доходу обвинуваченого, або інших відомостей на підтвердження того, що позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами не буде справедливим та необхідним покаранням та може призведе до позбавлення єдиного джерела доходу або інших істотних негативних наслідків для третіх осіб. 
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2ст. 286 КК України, зважаючи на обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого для якого право керування транспортним засобом не пов`язане з єдиним джерелом доходу або іншими життєво важливими потребами, суд приходить до висновку про необхідність призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
VІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку
6.1 Щодо вирішення цивільного позову.
Потерпілим ОСОБА_13 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_18 , пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 та ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому він просив стягнути солідарно з останніх на користь неповнолітньої ОСОБА_18 завдану шкоду у зв`язку втратою годувальника в розмірі 1 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до 12.08.2031 року, по 500 000 грн. кожному на відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).
Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого.
Розмір відшкодування може бути збільшений законом.
Частиною першою ст. 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.
Як убачається з цивільного позову померла ОСОБА_9 протягом останнього року до загибелі офіційно не працювала, тому розрахунок належної до виплати суми позивачем здійснено, виходячи з мінімального розміру заробітної плати на час пред`явлення позову, що становив 3 200 грн.
Оскільки ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою загиблої ОСОБА_9 , окрім неї на утриманні останньої ніхто не перебував, позивач просив стягнути з відповідачів шкоду, завдану смертю потерпілої, в розмірі 1/2 частини мінімальної заробітної плати, тобто в розмірі 1 600 грн. щомісячно.
За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_13 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_18 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілої, є законними та достатньо обґрунтованими, тому їх слід задовольнити. 
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно зазначити наступне.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У пунктах 1, 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що необхідно звернути увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, суд враховує практику Європейського Суду, зокрема рішення від 28.05.1985 року Серія А &96 справа Abdulaziz,Cabales and Balkandali v. United Kingdom, де враховано, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України).
Вказана позиція є аналогічною і у вирішенні інших справ Європейського суду: рішення від 15 жовтня 2009 року у справі Антипенко проти Російської Федерації, постанова у справі від 14 лютого 2008 року Пшеничний проти Російської Федерації.
Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_13 та неповнолітній ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно було завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, яких останні зазнали у зв`язку з протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_5 , що спричинили загибель їхньої дружини та матері відповідно. Суд враховує, що виходячи з показань потерпілого в судовому засіданні при визначенні розміру завданої моральної шкоди він враховував поведінку загиблої під час ДТП, у тому числі і порушення нею правил дорожнього руху та її перебування у стані алкогольного сп`яніння. 
Разом з тим, обвинуваченим було в період з 28 квітня 2018 року по 04 січня 2019 року відшкодовано потерпілому у рахунок завданої моральної шкоди 17765 грн. 50 коп. В подальшому обвинувачений ініціативи щодо відшкодування завданої шкоди не проявляв.
Суд бере до у ваги, що потерпілий та його неповнолітня донька протягом тривалого часу, більш ніж 9 років так і не отримали справедливої сатисфакції. Обвинувачений після 04 січня 2019 року не вчиняв жодних дій для зменшення моральних страждань потерпілого та його доньки. Вибачення обвинуваченого під час розгляду вказаного кримінального правопорушення попереднім складом суду суд до уваги не бере, оскільки вирок, постановлений за результатом вказаного судового розгляду скасований апеляційним судом у повному обсязі, а під час нового судового розгляду сторона захисту змінила свою позицію, що свідчить про нещирість таких вибачень. Під час нового судового розгляду сторона захисту обрала своєю стратегією віктімблеймінг перекладаючи повну відповідальність за вчинення ДТП та його наслідки на жертву, співчуття до потерпілого та його доньки обвинувачений не проявляв, що об`єктивно посилює страждання родини загиблої.
Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги, що заявлений до відшкодування потерпілим розмір моральної шкоди - по 500 000 грн. кожному відповідає 150 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб (кожному), що не може вважатися надмірним розміром з огляду на смерть потерпілої, втратою дитиною у ранньому віці матері, необхідності потерпілому самостійно виховувати доньку у тому віці, коли піклування саме матері є найбільш необхідним з урахуванням відсутності у родині потерпілого після смерті його матері іншої жіночої рольової моделі та допомоги по вихованню доньки.
В ході судового розгляду встановлено, що на відшкодування моральної шкоди обвинуваченим сплачено потерпілому 17765 грн. 50 коп.
Разом з тим, суд при вирішенні цивільного позову не враховує сплачені обвинуваченим потерпілому грошові кошти згідно розписок від 10.09.2016р. , 11.09.2016 р. та 12.09.2016р. в загальній сумі 17000 гривень, оскільки вказані кошти сплачені на покриття витрат на поховання, що відноситься до спричинених майнових збитків, а така вимога потерпілим у цивільному позові не заявлена.
Аналізуючи вище викладене, враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за доцільне позовні вимоги в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди задовольнити частково з урахуванням добровільно відшкодованої суми моральної шкоди, а саме: стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_13 482234,5 (чотириста вісімдесят дві тисячі двісті тридцять чотири) грн 50 коп. та стягнути з ОСОБА_5 на користь неповнолітньої ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 500 000 (п`ятсот тисяч) грн.
Крім того, згідно зі ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат.
Частиною 1 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства
Розподіляючи судові витрати у справі суд приходить до такого висновку.
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
На підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги представником потерпілого до суду було надано: копію ордеру, копію договору про надання правової допомоги, копію свідоцтва та копію квитанції від 29 травня 2017 року № 26 про сплату послуг.
Як убачається з квитанції від 29 травня 2017 року № 26 потерпілим було сплачено адвокату ОСОБА_19 за представлення його інтересів у кримінальному провадженні 10 000 грн.
За таких обставин суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_5 слід стягнути на користь потерпілого ОСОБА_13 документально підтверджені процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.
Щодо позовних вимог потерпілого ОСОБА_13 до ОСОБА_8 як власника автомобіля «БМВ 316», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на якому було вчинено цей злочин, суд виходить із того, що діями останнього жодної шкоди потерпілому не завдано. У зв`язку з цим суд вважає, що в задоволенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_13 до ОСОБА_8 необхідно відмовити повністю за їх необґрунтованістю та недоведеністю під час судового розгляду.
Щодо запобіжного заходу
Суд враховує, що на час ухвалення вироку щодо ОСОБА_5 не застосовано жодного запобіжного заходу та не покладені процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Ураховуючи відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також характеризуючи відомості щодо особи обвинуваченого, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу або покладення процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Процесуальні витрати.
У відповідності до ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_5 слід стягнути на користь держави 4 931 грн. 76 коп. документально підтверджених процесуальних витрат на залучення експертів.
Вирішення долі речових доказів.
Питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2016 року на автомобіль «БМВ 316», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 - підлягає скасуванню.
Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 65-67, 368-371, 373-374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5  ІНФОРМАЦІЯ_1  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.
Цивільний позов ОСОБА_13 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_18 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь неповнолітньої ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шкоду у зв`язку втратою годувальника в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до 12.08.2031 року. Стягнути на відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_13 482234,5 (чотириста вісімдесят дві тисячі двісті тридцять чотири) грн 50 коп. та стягнути на відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_5 на користь неповнолітньої ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_13 документально підтверджені процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2016 року на автомобіль «БМВ 316», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 .
Речові докази, а саме:
- автомобіль «БМВ 316», реєстраційний номер НОМЕР_2 , – повернути власнику - ОСОБА_8 ;
- поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/ 7739480, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «БМВ 316», реєстраційний номер НОМЕР_2 , НОМЕР_1 , – вважати повернутими ОСОБА_5 згідно із розпискою від 22.09.2016 року.
Документи, які приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 4 931 (чотири тисячі дев`ятсот тридцять одну) грн. 76 коп. документально підтверджених процесуальних витрат на залучення експерта.
Строк відбування покарання рахувати з часу затримання ОСОБА_5 в порядку виконання вироку. 
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції (у разі перебування під вартою).
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому , його захиснику, прокурору, потерпілому та його представнику.

Суддя                     ОСОБА_20