П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/12773/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В. Місце ухвалення рішення: м. Одеса 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - Лук`янчук О.В.
суддів - Бітова А.І.
- Ступакової І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить: 
1) визнати відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 протиправною та скасувати; 
2) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є батьком трьох дітей, які перебувають на його утриманні. Позивач є біологочним батьком двох дітей: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 (Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_1 , видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції), ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 (Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 , видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції). Відповідно до судового наказу № 2-н/489/229/20, виданого 15.04.2020 року Ленінським районним судом м. Миколаєва ОСОБА_1 сплачує аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 11.09.2025 №121213, наданого Інгульським ВДВС у місті Миколаєві, станом на 11.09.2025 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Одну дитину позивач утримує у спосіб безпосередньо добровільного утримання, проживаючи з нею однією сім`єю. 09 вересня 2025 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_5 , який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_3 , актовий запис - № 471. У ОСОБА_5 є неповнолітня дитина від першого шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_4 , видане Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції). Після укладення шлюбу ОСОБА_1 взяв на себе обов`язки щодо забезпечення та виховання неповнолітньої дитини дружини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка відповідно є його падчеркою. У зв`язку зі смертю її біологічного батька - ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_5 , виданим Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_6 перебуває на повному утриманні ОСОБА_1 , який фактично забезпечує її потреби, здійснює догляд та виховання.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовлено повністю. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення по задоволення позовних вимог.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що законодавцем прямо вказано на відсутність заборгованості зі сплати аліментів, як умови надання відстрочки, це вказує, що законодавець свідомо передбачає право на надання відстрочки тому військовозобов`язаному, який не проживає з дітьми, але утримує їх у спосіб сплати аліментів.
Вказує, що відповідно до статті 268 СК, мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто, вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, прямо передбачений законом, лише за сукупності таких обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, вітчим може надавати матеріальну допомогу. Проте, СК України не містить застережень щодо неможливості вітчима приймати участь у вихованні та утриманні не своєї дитини з власної волі. Закон зазначене не забороняє.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проживає в м. Миколаєві та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 .
12.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до Комісії з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_10 з заявою за формою передбаченою Додатком 4 до постанови КМУ №930 від 16.08.2024 про надання йому відстрочки від призову за мобілізацію на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" - чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
До заяви ОСОБА_1 додав: засвідчена копії свідоцтва про народження ОСОБА_6 2013 р.н.; свідоцтва про народження ОСОБА_3 , 2011 р.н., свідоцтва про народження ОСОБА_2 2010 р.н., копію свідоцтва про шлюб з ОСОБА_5 , копію свідоцтва про смерть ОСОБА_7 , довідку про відсутність заборгованості по аліментам; копію військово-облікового документу.
22.09.2025 Комісія з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_11 розглянула заяву ОСОБА_1 та ухвалила протокольне рішення про відмову у наданні відстрочки з тих підстав, що позивачем не надано договору з матерію про визначення місце проживання дітей та про участь батька у їх вихованні та відсутністю підтвердження факту перебування третьої дитини на утриманні заявника.
Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що у позивача відсутній обов`язок з утримання падчерці, оскільки у ОСОБА_6 є матір ОСОБА_5 , з якої позивач уклав шлюб 09.09.2025, а на підставі ч.1 ст.268 СК України, суд звертає увагу, що відповідно до цієї норми, у вітчима виникає обов`язок утримання падчерці лишу у випадку відсутності матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.
При цьому вказав, що факт утримання позивачем двох дітей у спосіб, передбачений ч.3 ст.181 СК України - шляхом сплати аліментів у розмірі визначеному судом, є доведеним. Вимоги позивача про надання у цьому випадку ще і договору з матерію про визначення місце проживання дітей та про участь батька у їх вихованні є безпідставними.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).
Статтею 23 Закону №3543-ХІІ визначені підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки( частина 7 статті 23 Закону № 3543-XII).
Відповідно до пунктів 1, 8, 9, 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154), Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, крім іншого: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку); розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, крім іншого: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Приписами п. 56 Порядку № 560 визначено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Абз. 1 п. 58 Порядку № 560 передбачено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
За правилами п. 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7.
Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
Колегія суддів зазначає, що предметом доказування в цій справі є доведеність факту перебування на утриманні позивача трьох і більше дітей віком до 18 років та дотримання останнім порядку подання належних документів про цей факт та, як наслідок, наявність підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити наступне.
12.09.2025 ОСОБА_1 звертаючись до Комісії з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_10 з заявою за формою передбаченою Додатком 4 до постанови КМУ №930 від 16.08.2024 просив надати йому відстрочку від призову за мобілізацію на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"
До заяви ОСОБА_1 додав: засвідчена копії свідоцтва про народження ОСОБА_6 2013 р.н.; свідоцтва про народження ОСОБА_3 , 2011 р.н., свідоцтва про народження ОСОБА_2 2010 р.н., копію свідоцтва про шлюб з ОСОБА_5 , копію свідоцтва про смерть ОСОБА_7 , довідку про відсутність заборгованості по аліментам; копію військово-облікового документу.
22.09.2025 Комісія з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_11 розглянула заяву ОСОБА_1 та ухвалила протокольне рішення про відмову у наданні відстрочки з тих підстав, що позивачем не надано договору з матерію про визначення місце проживання дітей та про участь батька у їх вихованні та відсутністю підтвердження факту перебування третьої дитини на утриманні заявника.
Так, колегія суддів зазначає, що загальний порядок здійснення сімейних прав та виконання сімейних обов`язків закріплено у ст.ст.14, 15 СК України.
Сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.
У той же час, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Майновий обов`язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун. Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ст. 180 СК України, визначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Також, ст. 207 та 232 СК України унормовано поняття «усиновлення» та правові наслідки усиновлення. Зокрема, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.
З моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.
Закон України від 26.04.2001 № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Згідно з частиною першою статті 260 СК України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Згідно ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.
Суд може звільнити вітчима, мачуху від обов`язку по утриманню падчерки, пасинка або обмежити його певним строком, зокрема у разі: 1) нетривалого проживання з їхнім матір`ю, батьком; 2) негідної поведінки у шлюбних відносинах матері, батька дитини.
При цьому, сімейне законодавство містить чітке розмежування таких понять, як «батько», «мати», «дитина», «вітчим», «падчерка», «усиновлений», «усиновитель». Перед усім, це пов`язано із різним обсягом прав та обов`язків названих суб`єктів сімейних правовідносин по відношенні один до одного.
Зокрема, законодавець безальтернативно наголошує на тому, що батько зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей навіть в тому випадку, коли не проживає разом з ними. Форми такого утримання можуть різнитись. Тобто, законодавець надає право сторонам сімейних правовідносин диспозитивно вирішити питання про форму утримання дитини одним із батьків, який проживає окремо.
Коли питання стосується сплати «аліментів», то безумовно, якщо така форма утримання, визначена рішенням суду, вона є обов`язковою. Але, з іншої сторони, не сплата аліментів не має своїм правовим наслідком втрату правового зв`язку між дитиною та одним із батьків.
Судова практика у сімейних спорах свідчить про те, що часто не сплата аліментів являється наслідком неприязних стосунків колишнього подружжя. А тому аналізовані приписи СК України визначають відповідальність за несплату аліментів, що пов`язана із негативними наслідками майнового характеру, а не припиненням зв`язку між батьками та дітьми. Адже головним завданням сімейного законодавства є охорона та збереження цінностей сім`ї, а заразом й зв`язку між дитиною та її батьками, безвідносно до того, які відносини складаються між самими батьками дитини.
«Вітчим» і «падчерка» не мають настільки чітко визначених прав та обов`язків по відношенні один одного. Якщо «падчерка» має батька, який проживає окремо, то за нормами сімейного законодавства вони наділені по відношенню один до одного правами та обов`язками. Тобто, батько має своїм обов`язком утримувати неповнолітню дитину навіть, якщо вона проживає окремо від нього з матір`ю, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. І навіть більше, з часом, така дитина (по досягненню повноліття) матиме обов`язок забезпечити утриманням свого непрацездатного батька, що потребує матеріальної допомоги (ст. 202 СК України).
Вітчим має своїм обов`язком утримувати падчерку, яка з ним проживає, якщо у нього немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати йому належного утримання, за умови, що вітчим може надавати матеріальну допомогу. При цьому, суд може звільнити вітчима, мачуху від обов`язку по утриманню падчерки, пасинка або обмежити його певним строком, зокрема у разі: 1) нетривалого проживання з їхнім матір`ю, батьком; 2) негідної поведінки у шлюбних відносинах матері, батька дитини.
Тобто, вітчим вважається таким, що зобов`язаний утримувати падчерку за сукупності таких умов:
1. падчерка проживає разом із вітчимом;
2. падчерка немає родичів першої та другої лінії кровного споріднення або ж ці особи не можуть надавати пасинку утримання;
3. вітчим може надавати матеріальну допомогу.
Такий перелік є виключним та розширеному тлумаченню не підлягає.
Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не спростовують факту виконання позивачем, як батьком, відповідно до СК України обов`язків по утриманню своїх неповнолітніх дітей, оскільки позивачем надано свідоцтва про народження двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в яких він зазначений батьком цих дітей, а також документ про сплату аліментів на користь цих дітей на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.04.2020.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, факт утримання позивачем двох дітей у спосіб, передбачений ч.3 ст.181 СК України - шляхом сплати аліментів у розмірі визначеному судом, є доведеним. Вимоги позивача про надання у цьому випадку ще і договору з матерію про визначення місце проживання дітей та про участь батька у їх вихованні є безпідставними.
Спірним у даному випадку є наявність доказів підтвердження утримання позивачем ОСОБА_6 , 2013 р.н., з матір`ю якої позивач одружився 09.09.2025. 
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи зазначає, що позивач до заяви про надання відстрочки від мобілізації не додав доказів щодо утримання неповнолітньої падчерки відповідно до положень Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України, зокрема, документ щодо наявності у нього батьківських прав на не свою біологічну дитину, або інший доказ обов`язку її утримувати.
Варто зауважити, що статтями 207 та 232 Сімейного кодексу України унормовано поняття «усиновлення» та правові наслідки усиновлення. Зокрема, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.
З моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.
Без рішення суду про усиновлення відносини вітчима та падчерки базуються лише на спільному проживанні та факті шлюбу з матір`ю. Усиновлення створює повні батьківські права та обов`язки.
Суд наголошує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів існування обставин, які зобов`язують його як вітчима утримувати свою падчерку.
При цьому, подання свідоцтва про народження із зазначенням батьківства або рішення суду про усиновлення є необхідним не лише для підтвердження самого факту наявності дитини, а насамперед вимагається з метою підтвердження юридичного зв`язку між військовозобов`язаним і дитиною, який зумовлює виникнення обов`язку її утримання.
З іншої сторони, якщо вітчим самостійно (за власною ініціативою) надає матеріальну допомогу падчерки, це свідчить про дотримання засад добросовісності, розумності та справедливості у сімейних правовідносинах. Проте, з позиції норм СК України таку поведінку вітчима не можна назвати «утриманням», бо «утримання», це не «право», а безальтернативний та імперативно визначений «обов`язок» батьків по відношенню до неповнолітніх дітей.
Також падчерка у спірному випадку не може вимагати у вітчима забезпечення її утриманням, оскільки за законом такий обов`язок на нього не покладений.
Виходячи з аналізу вищевказаних норм, позивач, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5 , має право на участь у вихованні її дитини - ОСОБА_6 , оскільки, як встановлено судом, вони проживають однією сім`єю. При цьому обов`язок щодо утримання ОСОБА_6 , у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо у дитини немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.12.2023 у справі №160/11228/23.
Отже, навіть якщо батько дитини помер, а дитина має матір (яка може утримувати) або інших родичів (діди, баби), обов`язок вітчима щодо її утримання не виникає, оскільки смерть батька є підставою, що активує ст. 268 СК України, але не замінює обов`язки інших родичів (матері, діда, баби), якщо такі є.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача відсутні на утриманні саме троє дітей, та відсутнє право на відстрочку з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Отже, доводи апеляційної скарги висновків першої інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлений 31 березня 2026 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук 

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова