КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №761/375/25 Головуючий у суді І інстанції: Притула Н.Г.
провадження №22-ц/824/2259/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» через систему «Електронний суд» подав зазначений позов в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №6423404 від 02.09.2022 року в сумі 59250,00 грн.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що 02 вересня 2022 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» укладений кредитний договір №6423404, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів, повернення кредиту та комісії і процентів мало бути внесено відповідачем до 16 грудня 2022 року.
Відповідно до п. 7.1. кредитного договору договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Як зазначає позивач, ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти у обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору, грошові кошти не повернув.
27 лютого 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги № 91-МЛ, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором від 02 вересня 2022 року №6423404, який укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем.
Розрахунок заборгованості за кредитним договором 02 вересня 2022 року №6423404 передано позивачу від первинного кредитора згідно з договором відступлення прав вимоги від 27 лютого 2023 року № 91-МЛ.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги від 27 лютого 2023 року № 91-МЛ сума заборгованості відповідача становить 59250,00 грн, з них прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 15000,00 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків становить - 42750,00 грн, прострочена заборгованість за комісією становить - 1500,00 грн.
Відповідачу направлялась письмова претензія про погашення кредитної заборгованості від 14 жовтня 2024 року вих. № 22357692/303.
Оскільки відповідач не повернув кошти за кредитним договором ні первісному кредитору, ні новому, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» звернулося до суду з метою захисту своїх прав.
07.04.2025 року до суду першої інстанції надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в яких він просив відмовити в задоволенні заявлених вимог з тих підстав, що позивач не довів належними та допустимими доказами переходу до нього права вимоги за кредитним договором №6423404 від 02.09.2022 року. Також у відзиві зазначає відповідач, що з 01.03.2022 року він є військовослужбовцем, а тому у відповідності до положень п.15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має бути звільнений від сплати процентів за користування кредитом. Також у відзиві зазначено, що не може бути стягнута комісія, оскільки положення про неї є нікчемними.
23.04.2025 року до суду першої інстанції надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача наполягає на задоволенні заявлених вимог з підстав викладених в позовній заяві. Також представник зазначила, що діюче законодавство не передбачає скасування нарахування відсотків на час дії в Україні воєнного стану. Представник позивача зазначила, що до матеріалів позову надано витяг з реєстру боржників, оскільки в реєстрі боржників містяться персональні дані та наполягає на тому, що дійсно за вказаним договором факторингу до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем.
02.05.2025 року до суду першої інстанції надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких представник відповідача наполягає на відмові в задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві. Крім того, представник зазначив, що оскільки не надано повного реєстру боржників підписаного первісним кредитором та позивачем, він має сумніви у справжності такого витягу, який виготовлений лише за підписом представника позивача.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Баранова А.В., яка представляє інтереси ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача повністю. Також просила стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 3633,60 грн на користь позивача.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що 27.02.2023 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем, відповідно до чинного законодавства України, було укладено договір відступлення прав вимоги № 91-МЛ від 27.02.2023 року. Відповідно до умов даного договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача за кредитним договором.
Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 6423404 від 02.09.2022 року було передано Позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги № 91-МЛ від 27.02.2023 року
З витягу із Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог № 91-МЛ від 27.02.2023 року вбачається, що ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ ФК «Кредит-Капітал» прийняло право вимоги за кредитним договором № 6423404.
Таким чином, ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги по Кредитному договору № 6423404 від 02.09.2022 року
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник позивача також посилалась на помилковість висновків суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не надано реєстру боржників від 27.02.2024 року, а наданий витяг з даного реєстру містить тільки підпис позивача, а тому не є належним доказом у справі, оскільки його зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу.
З цього приводу представник позивача зазначала, що згідно з витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимог №91-МЛ від 27.02.2023, ТОВ «ФК «Кредит Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в загальній сумі заборгованості 59 250,00 гривень. Всі дані вказані у витягу повністю відповідають Договору відступлення права вимоги № 91-МЛ від 27.02.2023 року та вказують на те, що позивач не вносив інші дані відмінні від тих, які надані ТОВ «Мілоан».
Зауважила, що реєстр боржників до договору відступлення прав вимог крім відомостей про відповідача містить персональні данні інших осіб (боржників). Позивач з метою захисту персональних даних інших боржників не надав до суду повний реєстр, натомість користуючись частиною 2 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України надав до суду першої інстанції саме витяг з реєстру боржників який містить дані лише відповідача, адже він є стороною цивільної справи у суді.
Крім того до суду першої інстанції надані й інші документи, які підтверджують, що ТОВ «Мілоан» передав дані та інформацію, яка стосується заборгованості відповідача за договором про споживчий кредит №6423404 від 02.09.2022 року, а саме крім договору про споживчий кредит №6423404 від 02.09.2022 року надана довідка за підписом ТОВ «Мілоан» з інформацією про одноразовий ідентифікатор, анкета-заявка на кредит від 02.09.2022 року №6423404, відомості про щоденні нарахування та погашення за підписом генерального директора ТОВ «Мілоан».
Всі вищеперераховані документи були отримані позивачем саме на умовах договору відступлення права вимоги № 91-МЛ від 27.02.2023 року.
Витяг з реєстру боржників, завірений печаткою позивача та підписом особи, що сформувала витяг, та в цілому відображає інформацію про відступлення права вимоги щодо конкретного боржника та номера відповідного договору.
02 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 - адвоката Чередниченко Д.О., в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Представник відповідача зазначав, що враховуючи відсутності належних доказів переходу до позивача права вимоги за спірним кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача матеріально-правових підстав для пред`явлення позову. За таких умов дослідження розміру заборгованості, нарахування процентів чи інших складових позовних вимог не має правового значення, оскільки за відсутності підтвердженого права вимоги відсутній і предмет судового захисту.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги про те, що апелянт не може надати реєстр боржників через наявність персональних даних інших осіб, є безпідставними, оскільки законодавство не забороняє знеособлення персональних даних, подання витягу з дотриманням вимог ДСТУ або надання акту приймання-передачі. Процесуальний ризик ненадання доказів відповідно до ст. 81 ЦПК України покладається на сторону, яка заявляє вимоги. Неможливість або небажання сторони подати належні докази не може компенсуватись припущеннями або поясненнями.
Щодо відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», представник відповідача зазначав, що позивачем не надано суду доказів належного письмового повідомлення відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні у порядку ст. 517 ЦК України п. 6.6 договору відступлення прав вимоги № 91-МЛ від 27.02.2023 року. Долучений опис вкладення до цінного листа не підтверджує ані надсилання повідомлення про заміну кредитора, ані направлення копії позовної заяви з додатками, оскільки не містить переліку документів, завіреного у встановленому порядку, та не супроводжується належними розрахунковими документами поштового оператора, як цього вимагають Правила надання поштового зв`язку, затверджені постановою КМУ № 270 від 05.03.2009 року.
Щодо вимоги про стягнення відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 42 750 грн, представник відповідача зазначав, що відповідач з 01.03.2022 року був призваний на військову службу під час мобілізації та проходить військову службу у складі Збройних Сил України, що підтверджується наказами командирів військових частин НОМЕР_1 від 01.03.2022, НОМЕР_2 від 24.03.2022 року та НОМЕР_3 від 03.09.2022 року, копією військового квитка, а також довідками за формою № 5. Як на момент укладення кредитного договору № 6423404 від 02.09.2022 року, так і станом на теперішній час відповідач продовжує військову службу у військовій частині НОМЕР_3 .
Крім того, відповідач має посвідчення учасника бойових дій та у 2022-2023 роках неодноразово представлявся до нагород, що додатково підтверджує його участь у заходах із забезпечення національної безпеки та оборони України.
Посилався на положення ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до якої військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на весь на час призову та дії особливого періоду не нараховуються штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом, за винятком кредитів на придбання житла або транспортних засобів.
Тому вважає, що оскільки кредитний договір № 6423404 від 02.09.2022 року був укладений у період дії особливого періоду, а відповідач у весь період нарахування процентів за користування кредитом проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_3 та виконував завдання територіальної оборони України, на нього поширюється дія пільг, передбачених ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
За таких обставин, відповідач має право на звільнення від нарахування та сплати процентів за користування кредитом протягом усього строку дії кредитного договору, що виключає правові підстави для стягнення заявленої позивачем заборгованості у частині процентів та фінансових санкцій.
Щодо вимоги про стягнення комісії у розмірі 1500 грн, представник відповідача вказував на те, що умови п. 1.5.1 кредитного договору № 6423404 від 02.09.2022 року щодо обов`язку відповідача сплатити одноразову комісію за надання кредиту у сумі 1500 грн є нікченими та такими, що суперечать Закону України «Про споживче кредитування» та порушують права споживача.
За таких обставин, представник відповідача вважає, що позовні вимоги є недоведеними та необгрунтованми, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з правовими висновками суду першої інстанції, що відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та відмовляючи у позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що представник позивача вважала доведеним перехід права вимоги від ТОВ «Міолан», однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів переуступки прав вимоги від первісного кредитора до позивача. В якості доказів зазначених обставин позивач надав суду копію договору переуступки права вимоги № 91-МЛ від 27 лютого 2023 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та Витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 91-МЛ від 27 лютого 2023 року, який не підписано та не завірено печатками другої сторони даного правочину. Суд першої інстанції вважав, що доданий витяг є документом, що надрукований позивачем та підписаний його керівником, що не є ідентичним копії оригінального документа.
Наданий суду витяг не є витягом з оригінального реєстру боржників, оскільки являє собою аркуш паперу, на якому позивачем надрукована певна інформація, яка на його думку відповідає інформації, наявній в реєстрі боржників, що є додатком до договору факторингу. Іншими словами, зазначений документ є лише твердженням позивача, яке підлягає доведенню на загальних підставах.
При цьому, поданий в такий спосіб позивачем витяг, не є ідентичним поданню стороною письмового доказу в розумінні ст. 95 ЦПК України, та не є копією, як оригіналу документу (реєстру) так і витягу з нього.
Оскільки оригінальний реєстр боржників, є документом, що підписується всіма учасниками правочину, витяг з нього, як його частина, що стосується конкретного боржника, також має бути підписана як «Фактором» так і «Клієнтом».
Відсутність підпису «Фактора» на витягу з реєстру боржників не дає суду підстав вважати доведеним факт передачі права вимоги таким фактором «Клієнту», тільки тому, що останній стверджує про таку передачу.
Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів передачі права вимоги від первісного кредитора до позивача за договором №6423404 від 02 вересня 2022 року, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав до задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним договором на користь позивача.
Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що 02 вересня 2022 року відповідач ОСОБА_1 подав ТОВ «Мілоан» заяву на отримання кредиту №6423404 і заповнив анкету-заяву на кредит №6423404, відповідно до якої просив надати йому кредит у розмірі 15 000,00 гривень (а.с. 22-23).
ТОВ «Мілоан» погодило умови кредитування відповідача і того ж дня між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит №6423404, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» зобов`язувалося надати відповідачу на картковий рахунок кредит в сумі 15 000,00 гривень (а.с. 7-17).
Відповідно до п. 1.3 кредитного договору кредит надається на 105 днів з 02.09.2022 року (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів.
Відповідно до пунктів 1.3.1, 1.3.2. кредитного договору пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 17.09.2022 року (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 16.12.2022 року (дата остаточного погашення заборгованості).
Відповідно до п. 1.4. кредитного договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 17.09.2022 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 16.12.2022 року (останнього дня строку кредитування).
Відповідно до пунктів 1.5.1, 1.5.2, 1.5.3. кредитного договору комісія за надання кредиту складає 1500,00 гривень, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 2250,00 гривні, які нараховуються за ставкою 1,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 40500,00 гривень, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
Відповідно до п. 2.1 кредитного договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_4 *03.
Відповідно до п. 3.2.6. кредитного договору кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором на користь третіх осіб, без згоди позичальника.
Відповідно до п. 4.2 кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування (датою остаточного погашення заборгованості), з урахуванням пролонгацій, має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною ставкою передбаченою п. 1.5.3. договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної ставки, передбаченої п. 1.5.3. договору. Нарахування процентів відбувається (якщо кредитодавець скористався правом) щоденно на суму простроченої заборгованості. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог кредитодавця.
Відповідно до п. 6.1. кредитного договору договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Відповідно до п. 6.3. кредитного договору приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у тому числі Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому.
Відповідно до п. 6.4. кредитного договору укладення кредитодавцем цього договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальником, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Відповідно до п.п. 7.1. кредитного договору, договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені - з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Невід`ємною частиною Договору про споживчий кредит від 02 вересня 2022 року №6423404 є Графік платежів за цим договором (Додаток № 1) та Паспорт споживчого кредиту (Додаток № 2) (а.с. 18, 19-20).
Як вбачається із довідки ТОВ «МІЛОАН», ОСОБА_1 отримав одноразовий ідентифікатор J42787 для підписання кредитного договору в електронному вигляді.
На підтвердження укладення договору в електронному вигляді позивачем надано довідку ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію відповідно до якої відповідач ОСОБА_1 , з яким укладений договір про споживчий кредит №6423404 від 02.09.2022 року, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт (Договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором: одноразовий ідентифікатор J42787; час відправки ідентифікатора позичальнику: 02.09.2022 року 14:02:35; номер телефону на який було відправлено ідентифікатор: НОМЕР_5 (а.с. 21).
Відповідно до платіжного доручення №81780185 від 02.09.2022 року відповідачу було перераховано 15 000,00 гривень з відміткою призначення платежу: кошти згідно договору №6423404 (а.с. 24).
Згідно з випискою з особового рахунка ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за кредитним договором №6423404 від 02.09.2022 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 23.10.2024 року становить 59 250 гривень, з яких 15 000 гривень -прострочена заборгованість за сумою кредиту; 1500 гривень - прострочена заборгованість за комісіями, 42750 гривень - прострочена заборгованість за відсотками (а.с. 27).
З матеріалів справи вбачається, що 27.02.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги №91-МЛ (а.с. 28-36).
Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у Реєстрі Боржників.
Згідно з Витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №91-МЛ від 27.02.2023 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №6423404 від 02.09.2022 року становить 59250 гривень, з яких 15 000 гривень - залишок за тілом кредиту; 42 750 гривень - залишок за відсотками, 1500 гривень - залишок за комісією (а.с. 39).
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не здійснювало нарахувань за кредитним договором №6423404 від 02.09.2022 року.
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направило на адресу відповідача ОСОБА_1 претензію від 14.10.2024 року, в якій повідомило останнього про відступлення права вимоги із зазначенням суми боргу, а також вимогу про сплату вказаної заборгованості (а.с. 40).
Отже, позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача за кредитним договором №6423404 від 02.09.2022 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 ..
За матеріалами справи відповідач будь-яких платежів на повернення кредиту чи сплати відсотків не здійснював.
Також з матеріалів справи встановлено, що з 01.03.2022 року відповідач ОСОБА_1 набув статусу військовослужбовця, що підтверджується копією військового квитка (а.с. 76-77).
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_3 від 21.10.2022 року головний сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 з 09.09.2022 року (а.с. 78 зворот).
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_3 від 07.04.2025 року головний сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 (а.с. 78).
Відповідач має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с. 79-80).
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону, чинній на момент укладення договору та подання позову, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18), від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19 (провадження № 61-7310св24) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що відповідач з 01.03.2022 року був мобілізований до лав Збройних Сил України та був зарахований до військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу командира № 49 від 01.03.2022 року, а у подальшому проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_6 (а.с. 76 зворот).
Також на підтвердження доказів перебування ОСОБА_1 на службі в Збройних Силах України та наявності у нього статусу військовослужбовця, відповідачем до відзиву на позовну заяву долучені наступні документи: військовий квиток (а.с. 76-77), довідка військової частини НОМЕР_3 від 07.04.2025 року якою підтверджено, що головний сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_3 (а.с. 78), довідка військової частини НОМЕР_3 від 21.10.2022 року якою підтверджено, що головний сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_3 з 03.09.2020 року (а.с. 78 зворот), копія посвідчення учасника бойових дій виданий на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 79-79 зворот).
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що з 01.03.2022 року відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, та який наразі проходить службу у військової частини НОМЕР_3 .
В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що ОСОБА_1 позбавлений статусу військовослужбовця на час отримання позики у вересні 2022 року та на сьогоднішній день.
Отже, на час укладення кредитного договору № 6423404 від 02.09.2022 року, в період виконання його умов, а також станом на момент ухвалення судом першої інстанції рішення - відповідач має статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до нього не могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.
Крім того, апеляційний суд вважає недоведеними позовні вимоги про нарахування комісії за надання кредиту.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування» у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, ЗУ «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Як вбачається з матеріалів справи, 02.09.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 6423404.
Пунктом 1.5.1 згаданого вище договору передбачає комісію за надання кредиту: 1500,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (а.с. 9).
З розрахунків заборгованості за кредитним договором вбачається, що до загального розміру заборгованості відповідача включено заборгованість за нарахування комісії за оформлення кредиту у розмірі 1500 грн за кредитним договором № 6423404 від 02.09.2022 року (а.с. 25).
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Аналіз умов кредитного договору № 6423404 від 02.09.2022 року, свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 510 грн., встановлена в п. 1.5.1, договору, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сплата позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 1500 грн суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та не підлягає стягненню з відповідача.
Відтак, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в стягненні процентів за користування кредитом, з ухваленням нового рішення в цій частині.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 6423404 від 02.09.2022 року підлягають до задоволення лише в частині стягнення суми заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту), що становить 15 000 грн. В частині вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та комісії відповідно до вказаного договору позов не підлягає задоволенню.
Таким чином, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду, з ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити зміну розподілу судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ТОВ «ФК Кредит-Капітал» сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн (а.с. 5). 
Звертаючись з апеляційною скаргою судовий збір підлягав сплаті у розмірі 3633,60 грн, та який був сплачено позивачем (а.с. 126).
Предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 59 250 грн.
Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про обгрутнованість стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 15 000 гривень. Тому позовні вимоги задоволено на 25,32% (15000 / 59250 х 100).
За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 1533,38 гривні (6056 грн х 25,32%).
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному наданні оцінці доказів та тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № 6423404 від 02 вересня 2022 року у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 1533 грн 38 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Реквізити сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ: 35234236, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст постанови складено «16» лютого 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов