Справа № 585/54/26 
Номер провадження 22-ц/816/1884/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 квітня 2026 року 	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого Сізова Д.В. (суддя-доповідач),
суддів Сидоренко А.П., Щербаченко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2026 року (описка у даті ухвалення рішення суду виправлена ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 лютого 2026 року) (суддя Цвєлодуб Г.О.), ухвалене у м. Ромни, повне рішення виготовлено 30 січня 2026 року,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 , 
про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції 
31 грудня 2025 року  ОСОБА_1 поштою звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано такими обставинами. Відповідач раніше сплачував аліменти на утримання їхньої дочки ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення нею повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 досягла повноліття, при цьому вона є студенткою 1 курсу денної форми навчання факультету технологій та бізнесу Державного торговельно-економічного університету із терміном навчання до 30 червня 2029 року. Дочка проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги також від батька. Відповідач є працездатним, має стабільний дохід та можливість надавати матеріальну допомогу, при цьому не заперечує проти сплати аліментів у розмірі 1/4 частини доходу, однак лише на підставі рішення суду.
Із урахуванням викладеного, позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, визначивши початок їх стягнення із дня пред`явлення позову, на період навчання дочки - до 30 червня 2029 року.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу), починаючи з дня подання позовної заяви – 02 січня 2026 року та до 30 червня 2029 року. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Суд першої інстанції, оцінивши обставини справи (доходи відповідача, його стан здоров`я та сімейний стан, умови проживання та потреби доньки у зв`язку з навчанням), дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з того, що повнолітня донька навчається на денній формі, не має доходу та потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатним, отримує стабільний дохід, а тому може її надавати. Аліменти визначено у розмірі 1/8 доходу відповідача, оскільки позивач не довела необхідність стягнення 1/4 його доходу. Суд першої інстанції вважав такий розмір обґрунтованим, розумним і співмірним витратам на навчання, а також наголосив, що обов`язок утримання дитини покладається на обох батьків.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційні скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Посилається на те, що повнолітня донька навчається на денній формі, не має власного доходу та фактично перебуває на повному утриманні матері. Її витрати є значними та за її підрахунками становлять від 20 000 до 30 000 грн на місяць, і включають оплату за навчання, проживання в м. Києві, щодення харчування, проїзд, придбання одягу, підручників та інших необхідних речей. Наявні незначні доходи дитини не покривають цих витрат, що свідчить про її об`єктивну потребу в матеріальній допомозі, як зі сторони матері, так і зі сторони батька. Наголошує на тому, що відповідач є військовослужбовцем зі стабільним доходом, який дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі. При цьому визначений судом розмір аліментів (1/8 частини доходу) є недостатнім і не забезпечує навіть базових потреб дитини на період навчання. Також позивач вказує, що суд безпідставно врахував неналежні та недоведені докази, подані відповідачем, зокрема щодо витрат його дружини, оренди житла та стану здоров`я матері, які не мають відношення до обов`язку утримання повнолітньої дитини у період навчання, що вплинуло на неправильне визначення розміру аліментів.
До апеляційної скарги додано нові докази, зокрема: копію договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівця у Державному торговельно-економічному університеті від 22 серпня 2025 року №1451д/6к-2025, скріншоти вартості квитків Ромни-Київ, однак клопотання із викладеними у ньому підставами для прийняття їх в суді апеляційної інстанції відсутнє. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_2 не скористався правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі виконавчого листа Роменського міськрайонного суду Сумської області №2/1815/934/2012, виданого 10 жовтня 2012 року, із відповідача на користь позивачки стягувалися аліменти утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини його доходів до досягнення нею повноліття (а.с. 17, 18).
Позивачка разом із дочкою ОСОБА_2 зареєстровані по АДРЕСА_1 (а.с. 10, 14).
ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_2 . 
Станом на 02 грудня 2025 року ОСОБА_2 навчалася на 1-го курсу денної форми навчання факультету технологій та бізнесу Державного торговельно-економічного університету. Термін закінчення навчання за навчальним планом здобувач вищої освіти освітнього ступеня «бакалавр» – червень 2029 року (а.с. 15).
Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела / суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 18 грудня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_2 у період із січня по серпень 2025 року не мала доходу, окрім 213,87 грн кешбеку з монобанку (а.с. 16).
Із 06 червня 2025 року ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою (а.с. 31).
Матір ОСОБА_2 – ОСОБА_5 17 лютого 2023 року перенесла інфаркт міокарда, у 2025 році отримувала пенсію у розмірі 4291 грн щомісячно (а.с. 46, 47).
Із довідки військової частини від 12 січня 2026 року про доходи вбачається, що відповідач є військовослужбовцем, отримує заробітну плату, яка за період із 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року, за винятком аліментів, становить 556 551,24 коп, що становить близько 46380 грн на місяць (а.с. 50).
Щодо прийняття апеляційним судом доданих до апеляційної скарги доказів.
Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Отже, єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - скаржника).
Із матеріалів апеляційної скарги вбачається, що клопотання про приєднання в порядку частини 3 статті 367 ЦПК України та дослідження апеляційним нових доказів взагалі не заявлялося, тому колегія суддів це питання не розглядає та не оцінює зазначені докази. 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.
Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У справі, яка переглядається, судом установлено, що дочка сторін на день звернення до суду не досягла 23 років, продовжує навчання за денною формою, через що обмежена у можливості працювати та отримувати дохід для повноцінного задоволення своїх матеріальних потреб, не заміжня, тому вона потребує матеріальної допомоги на період навчання.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач частково визнав позовні вимоги, не заперечив сплачувати ОСОБА_2 аліменти на період її навчання, проте у меншому розмірі, ніж просить позивачка, оскільки він вдруге одружився, з дружиною проживають в орендованій квартирі, за яку кожного місяця сплачують орендну плату, а також має на утриманні непрацездатну матір.
Суд першої інстанції, надавши належну правову оцінку наданим доказам, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, до досягнення нею 23-річного віку, однак колегія суддів не погоджується із висновками суду щодо визначеного розміру стягнутих аліментів, виходячи з такого.
Так, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Визначений судом першої інстанції розмір аліментів у частці 1/8 від заробітку (доходу) батька, що становить орієнтовно 5800 грн, на переконання колегії суддів, є недостатнім та не забезпечує належної фінансової участі батька в утриманні дитини.
Зазначений розмір аліментів не відповідає реальним потребам 18-річної дівчини, яка навчається у закладі вищої освіти за близько 250 км від місця постійного проживання, що зумовлює додаткові витрати на проживання, харчування та забезпечення навчального процесу.
Апеляційний суд враховує, що участь батька у витратах на утримання повнолітньої дочки має становити частку, співмірну обов`язку обох батьків, зокрема орієнтовно половину від її загальних потреб. Водночас колегія суддів бере до уваги відсутність у матеріалах справи доказів участі відповідача у фінансуванні навчання дочки, що свідчить про фактичне покладення зазначених витрат на матір, тоді як відповідач є працездатним, має стабільний дохід і відсутні дані про наявність у нього інших утриманців.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом розмір аліментів у частці 1/8 від доходу відповідача є явно недостатнім, не забезпечує базових потреб повнолітньої дочки на період навчання та не відповідає обов`язку обох батьків щодо її утримання.
Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Із огляду на викладене, апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, збільшуючи розмір аліментів із 1/8 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, що орієнтовно становить близько 7700 грн щомісячно. Такий розмір аліментів є співмірним встановленим обставинам справи та достатнім для належного утримання дитини на період навчання.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що суд першої інстанції стягнув аліменти починаючи з дня подання позовної заяви – 02 січня 2026 року та до 30 червня 2029 року, однак рішенні суду в цій частині не відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 263, 265 ЦПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та містити чіткі й визначені висновки суду. Резолютивна частина рішення має бути чіткою, зрозумілою та такою, що виключає неоднозначне тлумачення і труднощі при виконанні
Оскільки позовну заяву було здано до поштового відділення 31 грудня 2025 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті (а.с. 21), тому саме ця дата є днем пред`явлення позову, а не фактичне надходження позову до суду, що узгоджується із положеннями статті 124 ЦПК України та статті 191 СК України.
Також не відповідає нормам статті 199 СК України вказівка суду про стягнення аліментів до 30 червня 2029 року, оскільки підставами для припинення стягнення таких аліментів відповідно до положень вказаної статті можуть бути, як досягнення повнолітньою дочкою двадцяти трьох років (27 грудня 2030 року), у разі продовження її навчання у тому ж навчальному закладі, так і припинення її навчання з різних підстав.
У вказаній частині рішення суду першої інстанції також підлягає зміні.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).
За результатами апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення в частині визначення періоду та розміру стягнення аліментів – зміні, визначивши розмір аліментів - 1/6 частину заробітку (доходу) відповідача щомісячно на період навчання доньки, але не довше ніж до досягнення нею 23-річного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом – 31 грудня 2025 року.
Висновки суду щодо судових витрат
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Щодо стягнення (розподілу) витрат на професійну правничу допомогу
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Згідно із частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, крім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У статті 137 ЦПК України йдеться про те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат передбачено, що віднесено до їх складу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із частинами 1-3 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд у тому числі враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру.
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною 3 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям (див.: пункти 139-145 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).
Отже подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
В апеляційній скарзі позивач просить стягнути з іншої сторони витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 3000 грн, яка надавалась адвокатом Єрньєй А.А. на підставі договору про надання правової допомоги від 27 лютого 2026 року № 10/2026. На підтвердження надання правничої допомоги надано копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги серії ВМ № 1081121 від 28 лютого 2026 року, квитанцію АТ КБ «ПриватБанк» від 07 квітня 2026 року на суму 3000 грн. 
Із огляду на часткове задоволення апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених позовних вимог стягненню з відповідача підлягає 1500 грн судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. 
Щодо стягнення (розподілу) судового збору
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина 2 статті 133 ЦПК України).
Розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства (частина 8 статті 6 Закону України «Про судовий збір»).
За змістом пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.
Згідно із частинами 1, 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини 2 цієї статті становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 3028 грн.
Отже, за розгляд справи у суді першої інстанції позовна заява мала бути оплачена судовим збором у розмірі 1211,2 грн (3028 грн х 0,4), який за часткового задоволення позову підлягає стягненню з відповідача, тобто у розмірі 605,6 грн (1211,2 грн х 50%). Апеляційна скарга мала бути оплачена судовим збором у розмірі 1 816,8 грн (1211,2 грн х 150 %), який за часткового її задоволення підлягає стягненню з відповідача, тобто у розмірі 908,4 грн (1816,8 грн х 50%). 
Таким чином, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 665,6 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 998,4 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. 
Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2026 року змінити в частині визначення періоду, розміру стягнення аліментів та розподілу судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно на період її навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-річного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом – 31 грудня 2025 року.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 665,6 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 998,4 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500 грн судових витрат на професійну правничу допомогу. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий (суддя-доповідач) Д.В. Сізов 

Судді А.П. Сидоренко 

М.В. Щербаченко