ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року	Львів	Справа № 300/4181/24 пров. № А/857/26249/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І., 

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року, прийняте суддею Шумеєм М.В. у м. Івано - Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано - Франківській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,- 
встановив:

ОСОБА_1 (надалі також – позивач) звернувся з позовом до ГУ ПФУ у Київській області (надалі також – відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 25.04.2024 № 092750010492 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2; 
- зобов`язання зарахувати до стажу роботи періоди роботи в російській федерації зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 05.08.1985 з 01.01.1992 по 25.01.2018 і призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV) з 17.04.2024.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Київській області від 25.04.2024 № 092750010492 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2; зобов`язано зарахувати до стажу роботи періоди роботи в російській федерації зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 05.08.1985 з 01.01.1992 по 25.01.2018. В решті позовних вимог відмовлено.
Суд, зазначив, що оскільки на момент здійснення трудової діяльності позивачем на території російської федерації чинними були міжнародні угоди з даною державою, то при вирішенні даного спору слід застосовувати положення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення та Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн».
Суд звернув увагу, що відповідачем в рішенні не зазначено жодних причин, чому позивачу не зарахували до стажу періоди роботи з 01.01.1992 по 25.01.2018. Також суд відхилив обставини про те, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а для України зазначений міжнародний договір припинив свою дію 24.06.2023, оскільки вказані обставини не впливають на правомірність прийняття оспореного рішення пенсійного органу, що прийнято 25.04.2024, та не стосується періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.
Оскільки позивачем не надано обґрунтувань та належних доказів щодо протиправності незарахування періоду роботи згідно довідки № 511 від 29.04.2021, то позовна вимога щодо зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 являється необґрунтованою та не підлягає до задоволення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ у Київській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах до страхового стажу не зараховано:
- періоди роботи на території російської федерації за довідками та трудовою книжкою НОМЕР_1 від 05.08.1985, з 01.01.1992 по 25.01.2018, оскільки 19.06.2023 Україною розірвано Угоду про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992;
- до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано період роботи згідно довідки №511 від 29.04.2021, оскільки довідка не відповідає додатку 5 до Порядку.
Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
ОСОБА_1 у відзиві просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в квітні 2024 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про призначення пенсії надавши ряд документів, серед яких: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт громадянина України; трудова книжка; довідки про заробітну плату; та інші документи.
Відповідно до абзацу 14 пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу, заяву позивача було розподілено відповідачу, який 25.04.2024 прийняв рішення № 092750010492 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах мотивуючи тим, що російська федерація припинила свою участь у Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому період роботи з 01.01.1992 по 25.01.2018 до стажу роботи позивача не зараховується, при цьому зарахували страховий стаж позивачу - 10 років 00 місяців 12 днів.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України від 9 липня 2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі як і раніше - Закон № 1058-IV).
Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що починаючи з 1 січня 2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 по 31 грудня 2023 - не менше 30 років.
Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною четвертою вищезазначеної статті Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 із змінами (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У трудовій книжці позивача НОМЕР_1 містяться такі записи:
- запис 9, 10 на сторінках 6-7 та 8-9, про те, що позивач працював в Нафтогазовидобувному управлінні «Суторминскнефть» з 17.03.1989 по 05.06.1994. Підстави внесення записів: наказ № 95-к від 27.02.1989, наказ № 199-к від 03.06.1994. Вищевказаний запис про звільнення завірений печаткою підприємства де працював позивач у період 17.03.1989 по 05.06.1994;
- запис 11, 15 на сторінках 8-9 та 10-11, про те, що позивач працював в Нижньовартовському філіалі СП «Сибнефть» з 25.08.1995 по 11.12.1997. Підстави внесення записів: наказ № 121-к від 25.08.1995, наказ № 250-к від 11.12.1997. Вищевказаний запис про звільнення завірений печаткою підприємства де працював позивач у період 25.08.1995 по 11.12.1997;
- запис 16-17 на сторінках 12-13, про те, що позивач працював в ЗАТ « ВИКОРС» з 15.12.1997 по 21.06.1999. Підстави внесення записів: наказ № 93 від 13.12.1997, наказ № 10 від 22.06.1999. Вищевказаний запис про звільнення завірений печаткою підприємства де працював позивач у період 15.12.1997 по 21.06.1999;
- запис 18-19 на сторінках 14-15, про те, що позивач працював в ЗАТ «Нефтеремсервис» з 22.06.1999 по 28.01.2001. Підстави внесення записів: наказ № 10 від 10.06.1999, наказ № 9 від 01.03.2001. Вищевказаний запис про звільнення завірений печаткою підприємства де працював позивач у період з 22.06.1999 по 28.01.2001;
- запис 20-21 на сторінках 16-17, про те, що позивач працював в ТОВ «НВП-нефтеремсервис» з 01.03.2001 по 04.06.2002. Підстави внесення записів: наказ № 8-к від 01.03.2001, наказ № 47-к від 05.06.2002. Вищевказаний запис про звільнення завірений печаткою підприємства де працював позивач у період з 01.03.2001 по 04.06.2002;
- запис 22-23 на сторінках 18-19, про те, що позивач працював в ТОВ «НВП-нефтеремсервис» з 15.10.2002 по 15.01.2004. Підстави внесення записів: наказ № 8-к від 01.03.2001, наказ № 47-к від 05.06.2002. Вищевказаний запис про звільнення завірений печаткою підприємства де працював позивач у період з 01.03.2001 по 04.06.2002;
- запис 24-26 на сторінках 20-21, про те, що позивач працював в ТОВ «НВП-нефтеремсервис» з 16.01.2004 по 11.11.2004. Підстави внесення записів: наказ № 10-к від 16.01.2004, наказ № 167-к від 11.11.2004. Вищевказаний запис про звільнення завірений печаткою підприємства де працював позивач у період з 16.01.2004 по 11.11.2004;
- запис 24-31 на сторінках 22-23 та 24-25, про те, що позивач працював в ТОВ «КАПРИ-НЕВОРЗ» з 05.04.2005 по 13.03.2009. Підстави внесення записів: наказ № 200-к від 05.04.2005, наказ № 93/1к від 13.03.2009. Вищевказаний запис про звільнення завірений печаткою підприємства де працював позивач у період з 05.04.2005 по 13.03.2009;
- запис 32-33 на сторінках 24-25 та 26-27, про те, що позивач працював в ЗАТ «КапРемСервис» з 24.08.2010 по 10.05.2011. Підстави внесення записів: наказ № 863-пр від 24.08.2010, наказ № 417-у від 06.05.2011. Вищевказаний запис про звільнення завірений печаткою підприємства де працював позивач у період з 24.08.2010 по 10.05.2011;
- запис 34-35 на сторінках 26-27, 28-29 про те, що позивач працював в ЗАТ «КапРемСервис» з 17.06.2011 по 13.02.2012. Підстави внесення записів: наказ № 312-пр від 16.06.2011, наказ № 75-у від 13.02.2012. Вищевказаний запис про звільнення завірений печаткою підприємства де працював позивач у період з 17.06.2011 по 13.02.2012;
- запис 36-37 на сторінках 26-27, 28-29 про те, що позивач працював в ЗАТ «КапРемСервис» з 01.03.2012 по 11.04.2012. Підстави внесення записів: наказ № 2-пр від 01.03.2012, наказ № 5-у від 11.04.2012. Вищевказаний запис про звільнення завірений печаткою підприємства де працював позивач у період з 01.03.2012 по 11.04.2012;
-запис 38-39 на сторінках 30-31 про те, що позивач працював в ЗАТ «КапРемСервис» з 27.04.2012 по 13.02.2013. Підстави внесення записів: наказ № 431-пр від 27.04.2012, наказ № 40-у від 15.02.2013. Вищевказаний запис про звільнення завірений печаткою підприємства де працював позивач у період з 27.04.2012 по 13.02.2013;
- запис 40-41 на сторінках 32-33 про те, що позивач працював в ЗАТ «КапРемСервис» з 16.02.2013 по 26.07.2013. Підстави внесення записів: наказ № 79-пр від 16.02.2013, наказ № 632-у від 26.07.2013. Вищевказаний запис про звільнення завірений печаткою підприємства де працював позивач у період з 16.02.2013 по 26.07.2013;
- запис 42-43 на сторінках 32-33, 34-35 про те, що позивач працював в ЗАТ «КапРемСервис» з 29.07.2013 по 13.12.2013. Підстави внесення записів: наказ № 441-пр від 29.07.2013, наказ № 543-у від 13.12.2013. Вищевказаний запис про звільнення завірений печаткою підприємства де працював позивач у період з 29.07.2013 по 13.12.2013;
- запис 44-45 на сторінках 34-35, 36-37 про те, що позивач працював в ЗАТ «КапРемСервис» з 20.12.2013 по 28.07.2015. Підстави внесення записів: наказ № 671-пр від 20.12.2013, наказ № 221-у від 22.07.2015. Вищевказаний запис про звільнення завірений печаткою підприємства де працював позивач у період з 20.12.2013 по 28.07.2015;
-запис 44-45 на сторінках 36-37 про те, що позивач працював в ЗАТ «КапРемСервис» з 20.12.2013 по 28.07.2015. Підстави внесення записів: наказ № 671-пр від 20.12.2013, наказ № 221-у від 22.07.2015. Вищевказаний запис про звільнення завірений печаткою підприємства де працював позивач у період з 20.12.2013 по 28.07.2015;
- запис 46-47 на сторінках 36-37, 42-43 про те, що позивач працював в ТОВ «Нафтагаз-Бурение» з 29.07.2015 по 14.06.2016. Підстави внесення записів: наказ № 309-пр від 22.07.2015, наказ № 205-у від 14.06.2016. Вищевказаний запис про звільнення завірений печаткою підприємства де працював позивач у період з 29.07.2015 по 14.06.2016;
- запис 48-49 на сторінках 42-43,44-45 про те, що позивач працював в ПП «Українська сервісна бурова компанія-1» з 16.06.2017 по 25.01.2018. Підстави внесення записів: наказ № 1421-пс від 15.06.2017, наказ № 95 від 25.01.2018. Вищевказаний запис про звільнення завірений печаткою підприємства де працював позивач у період з 16.06.2017 по 25.01.2018.
Пенсійним органом не враховано до страхового стажу спірний період роботи позивача здобутий на території російської федерації з 05.08.1985 по 01.01.1992. Як на підставу неврахування вказаного періоду до страхового стажу позивача, відповідачем зазначено те, що з 19.06.2023 Україною припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Частиною першою, другою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Водночас, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання зарахування до страхового стажу періодів роботи, набутих на території російської федерації, слід враховувати Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 (Угода припинила дію для України 19 червня 2023, Угода 1) та Угодою між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 (Угода припинила дію 4 липня 2023, Угода 2).
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 (яка була чинною на час виникнення спірних відносин; далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Приписами статті 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Положеннями статті 3 Угоди також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 (яка була чинною на час виникнення спірних відносин) трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російської федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.
На час роботи позивача в російській федерації Україна була учасником Угоди, відтак норми Угоди застосовуються до спірних відносин.
Згідно зі статтею 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Відповідно до статті 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Кабінет Міністрів України постановою від 29 листопада 2022 № 1328 постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 у м. москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13 березня 1992 в м. москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023.
Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10 січня 2023, яке цього ж дня було опубліковане у Офіційному віснику України, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 для України 19 червня 2023.
У Рішенні від 9 лютого 1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Враховуючи, що позивач працював на території російської федерації до набрання чинності Закону України від 1 грудня 2022 № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993» (який набрав чинності 23 грудня 2022) її положення протиправно не були застосовані відповідачем та, як наслідок, не зараховано до страхового стажу період роботи з 05.08.1985 до 01.01.1992 на території рф.
Не є підставою для відмови у зарахуванні спірного стажу роботи позивача до стажу, який враховується для призначення пенсії і припинення участі російської федерації в Угоді, адже такий стаж ним набутий до прийняття відповідних нормативних актів.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, колегія суддів не надає оцінки судовому рішенню в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року у справі №300/4181/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар