ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2026 року   Справа № 902/672/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Маціщук А.В. ,  суддя Бучинська Г.Б. 

секретар судового засідання Кушнірук Р.В. 
за участю представників сторін:
позивача: Алексєєв В.В.
відповідача: Мельничук С.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" на рішення Господарського суду Вінницької області від 25.11.2025 р. повне рішення складено 04.12.2025 р. та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 09.12.2025 у справі №902/672/25, ухвалене суддею Яремчук Ю.О., повне додаткове рішення складено 17.12.2025р.
за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Строїнецький Сад" 
про стягнення 253 544, 96 грн. 

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Строїнецький Сад" про стягнення 253 544,96 грн.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 25.11.2025 р. в позові відмовлено.
Додатковим рішення Господарського суду Вінницької області від 09.12.2025 р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Строїнецький Сад" про ухвалення додаткового рішення у справі № 902/672/25 про стягнення судових витрат - задоволено. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Строїнецький Сад" 14 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням та додатковим рішення суду першої інстанції, представник Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, у якій просить визнати поважними та обґрунтованими причини (підстави), а також обставини непереборної сили з яких було пропущено процесуальний строк на подання апеляційної скарги, керуючись ч.2 ст.256 ГПК України поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішень суд. Прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження. проводити розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 25.11.2025 року по справі №902/672/25 та додаткове рішення від 09.12.2025 року. Постановити нове судове рішення у справі №902/672/25, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю “СТРОЇНЕЦЬКИЙ САД” (ЄДРПОУ 43465681) на користь ТДВ “СГ “ОБЕРІГ” (код за ЄДРПОУ 39433769, рахунок НОМЕР_1 в АТ “КБ “ПриватБанк”) грошові кошти в розмірі 253 544,96 грн. 96 коп., з яких: стягнення грошових коштів в порядку регресу в розмірі 250 738,75; інфляційні витрати в розмірі 1 755,17 грн.; 3 % річних в розмірі 1 051,04 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “СТРОЇНЕЦЬКИЙ САД” (ЄДРПОУ 43465681) на користь ТДВ “СГ “ОБЕРІГ” (код за ЄДРПОУ 39433769, рахунок НОМЕР_1 в АТ “КБ “ПриватБанк”) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7.300 (сім тисяч триста) грн. 00 коп.. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “СТРОЇНЕЦЬКИЙ САД” (ЄДРПОУ 43465681) на користь ТДВ “СГ “ОБЕРІГ” (код за ЄДРПОУ 39433769, рахунок НОМЕР_1 в АТ “КБ “ПриватБанк”) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3803,17 грн. 17 коп.. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “СТРОЇНЕЦЬКИЙ САД” (ЄДРПОУ 43465681) на користь ТДВ “СГ “ОБЕРІГ” (код за ЄДРПОУ 39433769, рахунок НОМЕР_1 в АТ “КБ “ПриватБанк”) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 5704 грн. 76 коп.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №902/672/25 у складі: головуюча суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Мельник О.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 р. апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" на рішення Господарського суду Вінницької області від 25.11.2025 р. повне рішення складено 04.12.2025 р. та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 09.12.2025 у справі №902/672/25 - залишено без руху. Запропоновано Товариству з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги подати до суду докази надсилання Товариству з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" копії апеляційної скарги з додатками та відомості про наявність або відсутність у Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" електронного кабінету в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі).
31.12.2025р. представник Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" через систему "Електронний суд" подав заяву про усунення недоліків .
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.12.2025 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" на рішення Господарського суду Вінницької області від 25.11.2025 р. та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 09.12.2025 у справі №902/672/25. Витребувано у Господарського суду Вінницької області матеріали справи №902/672/25. Запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "Строїнецький Сад" надати апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу в строк до 19.01.2026 р.
19.01.2026 р. до суду апеляційної інстанції від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Строїнецький Сад" надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить відмовити позивачу в задоволені вимог, викладених в апеляційній скарзі в повному обсязі.
23.01.2026 р. представник позивача надіслав до суду апеляційної інстанції заперечення на поданий відповідачем відзив.
27.01.2026р. матеріали справи №902/672/25 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 р. розгляд апеляційної скарги призначено на "26" лютого 2026 р. об 11:30год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №2.
02.02.2026 р. до суду апеляційної інстанції від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Строїнецький Сад" надійшли заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
22.02.2026р. в системі "Електронний суд" була сформована заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Строїнецький Сад" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 р. заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Строїнецький Сад" - Мельничука Сергія Олеговича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №902/672/25 - задоволено.
26.02.2026 р. до суду апеляційної інстанції від Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" надійшло клопотання про відкладення слухання у справі №902/672/25, котре призначене на 26.02.2026 року об 11:30 год. на іншу дату, у зв`язку з ти, що уповноважений представник ТДВ “СГ “Оберіг” не в змозі прийняти участь у вищевказаному судовому засідання, оскільки отримав травму спини при підготовці до змагань і постійно перебуває у постільному режимі.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2026 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на "19" березня 2026 р. о 11:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №2(ВКЗ).
Згідно з табелем обліку робочого часу Північно-західного апеляційного господарського суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" судді члени-колегії Василишин А.Р. та Мельник О.В. відсутні у зв`язку з підвищенням кваліфікації з 16 березня 2026 року по 20 березня 2026 року включно.
Розпорядженням керівника апарату №01-05/196 від 18.03.2026р. з метою недопущення порушення процесуальних строків та відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 8.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №902/672/25.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду справи №902/672/25 у складі: головуюча суддя Філіпова Т.Л., суддя Маціщук А.В. , суддя Бучинська Г.Б..
Ухвалою від 18.03.2026 р. прийнято апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" на рішення Господарського суду Вінницької області від 25.11.2025 р. та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 09.12.2025 у справі №902/672/25, до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя Філіпова Т.Л., суддя Маціщук А.В., суддя Бучинська Г.Б..
18.03.2026р. в системі "Електронний суд" була сформована заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Строїнецький Сад" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2026 р. заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Строїнецький Сад" - Мельничука Сергія Олеговича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №902/672/25 - задоволено. 
18.03.2026р. в системі "Електронний суд" була зареєстрована заява представника Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2026 р. заяву адвоката Алексєєва Владислава Вячеславовича від імені Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 902/672/25 - залишено без розгляду.
В подальшому, 18.03.2026р. представником Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" повторно подано заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2026 р. заяву представника Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" - Алєксєєва Владислава Вячеславовича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №902/672/25 – задоволено.
Безпосередньо в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги і доводи викладені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив суд залишити рішення суду першої інстанції в силі.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд 

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення та додаткового рішення суду першої інстанції.
Суд першої інстанції у своєму рішенні дійшов висновку, що особа звільняється від обов`язку відшкодування шкоди, якщо доведе, що таку шкоду завдано не з її вини. Оскільки, відповідач ТОВ “Строїнецький Сад”, хоч і є власником транспортного засобу автомобіля марки “Mitsubishi L200” державний номерний знак НОМЕР_2 , тобто, власником джерела підвищеної небезпеки, проте, на момент вчинення ДТП вказаний транспортний засіб перебував у володінні іншої особи водія ОСОБА_1 , який у свою чергу не перебував у трудових відносинах із ТОВ “Строїнецький Сад”. За таких обставин на ТОВ “Строїнецький Сад” не може бути покладений обов`язок відшкодування шкоди, заявленої позивачем. Тому позовні вимоги до відповідача задоволенню не підлягають.
У додатковому рішенні суд першої інстанції, керуючись критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також розумності їх розміру, з урахуванням конкретних обставин справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви відповідача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 500,00 грн.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення іншого учасника справи.
В апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що рішення Господарського суду Вінницької області від 25.11.2025 року та додаткове рішення від 09.12.2025 року по справі №902/672/25 являються необґрунтованими, незаконними, невмотивованими, встановленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також на думку ТДВ “СГ “Оберіг”, суд першої інстанції, при ухваленні рішень, через неправильне визначення відповідно до встановлених обставин, правовідносин та документів/доказів у судовій справі, дійшов хибного висновку та помилок при відмові у задоволенні позовних вимог та стягненні з ТДВ “СГ “Оберіг” судових витрат, хоча обсяг доказів та матеріалів в судовій справі дають змогу дійти обґрунтованого висновку у цілковитій обґрунтованості, законності та належності позовних вимог та наявності дійсних підстав для їх задоволення.
Апелянт наголошує на тому, що предметом позову було звернення до законного власника та страхувальника транспортного засобу, який є джерелом підвищеної небезпеки та з використанням якого було завдано шкоду третім особам.
Зважаючи на те, що ТОВ “СТРОЇНЕЦЬКИЙ САД” є страхувальником за полісом №ЕР-212675416, а також власником джерела підвищеної небезпеки транспортного засобу MITSUBISHI L 200, д.н.з. НОМЕР_3 , тож у відповідності до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України та пп. «а» пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону №1961-IV саме ТОВ “СТРОЇНЕЦЬКИЙ САД” повинне нести відповідальність та відшкодувати шкоду в порядку регресу, спричинену транспортним засобом MITSUBISHI L 200, д.н.з. НОМЕР_3 .
У даному випадку підлягає застосуванню правило спеціального делікту, передбачене ст. 1187 ЦК України, яка визначає особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.
Також, на думку ТДВ „СГ „Оберіг”, даний спір є спором незначної складності, спірні правовідносини не передбачають дослідженню і застосуванню адвокатом великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів. Експертизи не замовлялись, не проводились та не досліджувались. Тож, заявлена сума витрат на правову допомогу є значно завищеною та необґрунтованою, з урахуванням складності справи. Більш того, наразі даний спір не несе жодного публічного інтересу, не впливає на права та інтереси значної категорії осіб, не встановлено жодної судової практики з досліджуваного спору.

Заперечуючи доводи апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Строїнецький Сад" у відзиві наголошує на тому, що відповідачем надано достатньо доказів та доведено факт неправомірного заволодіння ОСОБА_1 транспортним засобом марки «MITSUBISHI L200» державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить відповідачу на праві власності, а також не повідомлення про даний факт власника автомобіля, а саме посадових осіб відповідача, як осіб, які використовують даний транспортний засіб на законних підставах. Такі дії ОСОБА_1 виключають причинно-наслідковий зв`язок безпосередньо між діями відповідача і шкодою, завданою потерпілим та свідчить про безпідставність позовних вимог.
Також на думку відповідача, додаткове рішення по справі № 902/672/25 від 09 грудня 2025 про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЇНЕЦЬКИЙ САД" про стягнення судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14 500грн. є законним, обґрунтованим та прийнятим з врахуванням достатніх та достовірних доказів.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом.
19.05.2023 року заступник директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Строїнецький Сад", з метою уникнення пошкодження та можливого заволодіння третіми особами службового автомобіля марки "Mitsubishi L200" д.н.з. НОМЕР_3 , який належить відповідачу, під час перебування його за межами Вінницької області, залишив автомобіль на зберігання, протягом вихідних днів (20 та 21 травня), на території водоймища, яка є охоронюваною, знаходиться під цілодобовим відео наглядом та огороджена парканом. Ключ від автомобіля залишив на другому поверсі сторожового будинку, який розташований на території водоймища.
21.05.2023 ОСОБА_1 за власної ініціативи, без погодження та дозволу керівництва Товариства з обмеженою відповідальністю "Строїнецький Сад" та без законних на те підстав, попередньо вимкнувши камери відео нагляду, заволодів та використав автомобіль марки "Mitsubishi L200" д.н.з. НОМЕР_3 для власних потреб, за наслідком чого вчинив ДТП, не обравши безпечної швидкості руху автомобіля, допустив виїзд за межі проїзної частини дороги з подальшим перевертанням транспортного засобу, що в свою чергу спричинило смерть водія ОСОБА_1 та нанесення тілесних ушкоджень пасажирам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були госпіталізовані до лікарні. В подальшому, під час лікування ОСОБА_5 померла у лікарні. 
По даному факту Слідчим управлінням Головного управління національної поліції у Вінницькій області зареєстровано кримінальне провадження № 12023020000000430 від 21 травня 2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 - 1 КК України. 
В рамках проведення досудового розслідування по кримінальному провадженні №12023020000000430 від 21.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 - 1 КК України, старшим слідчим відділу СУ ГУНП у Вінницькій області підполковником поліції Потребчуком О.О. проведено допит директора ТОВ “Строїнецький сад” ОСОБА_6 в якості свідка, який повідомив, що гр. ОСОБА_1 за власної ініціативи, без погодження та дозволу керівництва ТОВ “Строїнецький сад” та без законних на те підстав, незаконно заволодів автомобілем марки “Mitsubishi L200” державний номерний знак НОМЕР_2 та використав для власних потреб, що підтверджується протоколом допиту ОСОБА_6 .
Постановою Вінницької обласної прокуратури про закриття кримінального провадження від 23.08.2023, ОСОБА_1 було визнано винним у спричиненні ДТП та було закрито кримінальне провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, проте, не повідомлено про підозру у зв`язку з його смертю.
Судом встановлено, що на момент вказаної ДТП цивільно-правова відповідальність водія ТЗ “Mitsubishi L200” д.н.з. НОМЕР_3 була забезпечена в ТДВ “СГ “Оберіг” згідно полісу №ЕР-212675416.
До ТДВ “СГ “Оберіг”, як до страховика за полісом №ЕР-212675416, у зв`язку з настанням вищезазначеної ДТП звернулись законні представники неповнолітніх потерпілих осіб з заявами про страхове відшкодування.
На підставі заяв про страхове відшкодування ТДВ “СГ “Оберіг” було здійснено наступні виплати:
- у зв`язку і смертю ОСОБА_5 (страхова справа 43257 та 43257/3) на користь батька померлої було здійснено виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 161284,00 грн, а саме: виплата страхового відшкодування здійснювалась трьома платежами:
25.12.2023 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 83214,00 грн., з яких:
- 80400,00 грн - моральна шкода, заподіяна смертю фізичної особи її батьку розрахована на підставі п. 27.3. ст. 27 Закону № 1961-IV; 
- 2814,00 грн - витрати понесені батьком неповнолітньої на її лікування до моменту її смерті, розраховані у порядку п. 24.2. ст. 24 Закону № 1961-IV наступним чином: 6700/30 * 12= 2680,00 грн + 134,00 грн - моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка розраховувалась на підставі ст. 26-1, Закону № 1961-IV, наступним чином: 2680*5/100 = 134,00 грн;
20.03.2024 було здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 18 000,00 грн, а саме компенсовано витрати на поховання померлої, на підставі п. 27.4. ст. 27 Закону № 1961-IV. Розмір доплати страхового відшкодування було узгоджено на підставі угоди про виплату страхового відшкодування від 14.03.2024;
23.08.2024 було здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 60070,00 грн, а саме компенсовано витрати на спорудження надгробного пам`ятника для померлої, на підставі п. 27.4. ст. 27 Закону № 1961-IV. Розмір доплати страхового відшкодування здійснювався згідно суми заявленої майнової вимоги потерпілою особою у заяві про доплату страхового відшкодування;
- у зв`язку з лікуванням ОСОБА_2 (страхова справа 43257/1) на користь матері неповнолітньої було здійснено виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 87617,25 грн. 
Виплата страхового відшкодування здійснювалась двома платежами:
27.12.2023 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 83445,00 грн, - в якості витрат понесених на лікування неповнолітньої, на підставі п. 24.1. ст. 24 Закону № 1961-IV;
05.02.2024 було здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 4172,25 грн - в якості моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка розраховувалась на підставі ст. 26-1, Закону № 1961-IV, наступним чином: 83445,00*5/100 = 4172,25 грн.
- у зв`язку з лікуванням ОСОБА_4 (страхова справа 43257/2) на користь матері неповнолітнього було здійснено виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 1837,50 грн. Виплата страхового відшкодування здійснювалась двома платежами:
28.12.2023 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 1750,00 грн, в якості витрат понесених на лікування неповнолітнього, на підставі п. 24.2. ст. 24 Закону № 1961-IV, в межах заявлених майнових вимог у заяві про страхове відшкодування.
05.02.2024 було здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 87,50 грн. - в якості моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка розраховувалась на підставі ст. 26-1, Закону № 1961-IV, наступним чином: 1750,00*5/100 = 87,50 грн.
Враховуючи вище викладене, позивач наголошує на тому, що ТОВ “Строїнецький Сад” є страхувальником за полісом №ЕР-212675416, а також власником джерела підвищеної небезпеки транспортного засобу “Mitsubishi L200”, д.н.з. НОМЕР_3 , тож у відповідності до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України та пп. “а” пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону № 1961-IV саме ТОВ “Строїнецький Сад” повинне нести відповідальність та відшкодувати шкоду в порядку регресу, спричинену транспортним засобом “Mitsubishi L200”, д.н.з. НОМЕР_3 .
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 25.11.2025 р. в позові відмовлено.

4.Правові норми, які застосовуються апеляційним судом до спірних правовідносин.
Частина 1 статті 980 ЦК України передбачає, що предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України.
Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.
Частиною шістнадцятою статті 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і, з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Стаття 38. 38.1. цього закону передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов:
38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:
а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Стаття 1187 Кодексу серед іншого встановлює, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до частини 2 цієї статті Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Предметом доказування у даній справі є обставини щодо наявності/відсутності підстав для стягнення з відповідача суми виплаченого страхового відшкодування у відповідності до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України.
Колегія суддів встановила, що 21.05.2023 о 18 год 10 хв на автодорозі С-02-03-10 “Вороновиця-Тиврів-Шаргород” сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу “Mitsubishi L200” д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 .
Страхувальником за полісом №ЕР-212675416, відповідно до якого було забезпечено цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу “Mitsubishi L200” д.н.з. НОМЕР_3 є ТОВ “Строїнецький САД”.
Відповідно до відповіді РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях вих. № 31/31/1498342024 від 20.11.2024, станом на 21.05.2023 автомобіль “Mitsubishi L200”, 2010 випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 зареєстрований за ТОВ "Строїнецький Сад" (код ЄДРПОУ 43465681).
Згідно Протоколу огляду місця події 21.05.2024 на місці події за кермом транспортного засобу “Mitsubishi L200” д.н.з. НОМЕР_3 був ОСОБА_1 .
З доводів апеляційної скарги вбачається, що позивач застосовує до спірних відносин ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України та пп. “а” пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону № 1961-IV і вважає, що ТОВ “Строїнецький Сад” як власник джерела підвищеної небезпеки повинно нести відповідальність, спричинену транспортним засобом “Mitsubishi L200”, д.н.з. НОМЕР_3 , та відшкодувати шкоду, а страховик за договором обов`язкового страхування має право стягнути виплачену ним суму відшкодування в порядку регресу, оскільки водій транспортного засобу перебував за кермом у стані алкогольного сп`яніння, що достовірно встановлено під час кримінального провадження.
Стаття 3 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страхувальником за полісом №ЕР-212675416, відповідно до якого було забезпечено цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу “Mitsubishi L200” д.н.з. НОМЕР_3 є ТОВ “Строїнецький САД”.
ОСОБА_1 , на час здійснення ДТП водій транспортного засобу “Mitsubishi L200” д.н.з. НОМЕР_3 , як підтверджено матеріалами кримінального провадження, зокрема показаннями свідків, іншими доказами, не перебував у трудових відносинах з Товариством , не виконував трудових обов`язків під час керування транспортним засобом, доступ до транспортного засобу отримав самостійно. 
За правилом частини 2 статті 1187 ЦКУ, на яку посилається апелянт, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
З аналізу змісту Глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові (службові) обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Щодо обставин заволодіння ОСОБА_1 транспортним засобом, колегія ураховує, що відповідно до ст. 397 Цивільного кодексу України володільцем майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте, без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.
Колегія суддів звертається до судової практики і зазначає, що під неправомірним заволодінням транспортним засобом слід розуміти умисне протиправне вилучення транспортного засобу з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі.
При цьому будь-яке фактичне володіння транспортним засобом презюмується правомірним, доки інше не буде встановлено судом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2021 у справі № 610/2229/18.
Справа не містить доказів, які б свідчили про неправомірне заволодіння транспортним засобом, зокрема звернення власника до поліції із заявою про крадіжку транспортного засобу.
Матеріалами справи, зокрема постановою Вінницької обласної прокуратури про закриття кримінального провадження від 23.08.2023, встановлено, що ОСОБА_1 є винною особою у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Вказаною постановою кримінальне провадження закрито на підставі пункту 5 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку зі смертю особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, однак таке повідомлення не було здійснено у зв`язку з її смертю.
Отже, встановлено, що винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є водій ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Mitsubishi L200», державний номерний знак НОМЕР_3 .
Крім того, судом встановлено, що зазначений водій на момент вчинення ДТП мав ознаки алкогольного сп`яніння.
Позивач застосовує до спірних відносин положення ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України та пп. “а” пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону № 1961-IV сукупно, що на думку колегії суддів є помилковим. 
Частина 2 статті 1187 ЦКУ передбачає, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Колегія суддів наголошує, що відповідальність власника джерела застрахована у порядку обов`язкового страхування , і страхове відшкодування було сплачено позивачем на виконання укладеного договору. Право ж регресної вимоги особи, яка виплатила страхове відшкодування – страховика, урегульовано положеннями закону про обов`язкове страхування транспортних засобів, тобто ст. 38 цього закону. 
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, який включає такі елементи: шкоду, протиправність поведінки особи, що її завдала, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, а також вину.
Відсутність хоча б одного із зазначених елементів виключає можливість покладення цивільно-правової відповідальності та є підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування шкоди.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідач - ТОВ «Строїнецький Сад», хоча і є власником транспортного засобу марки «Mitsubishi L200», державний номерний знак НОМЕР_3 , тобто джерела підвищеної небезпеки, однак на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди зазначений транспортний засіб перебував у володінні іншої особи - водія ОСОБА_1 , який, у свою чергу, не перебував у трудових відносинах із ТОВ «Строїнецький Сад».
За таких обставин колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що на ТОВ «Строїнецький Сад» не може бути покладений обов`язок відшкодування шкоди, заявленої позивачем. Встановлено, що транспортний засіб, який належав відповідачу, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував у володінні іншої особи — водія ОСОБА_1 , який не перебував у трудових або будь-яких інших правовідносинах із ТОВ «Строїнецький Сад». Відтак відсутні правові підстави для покладення на відповідача відповідальності за дії водія, а наявні обставини не свідчать про порушення будь-яких обов`язків з боку власника транспортного засобу.
Встановлені обставини не підтверджують наявності правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди, завданої водієм.
У зв`язку з викладеним колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог до ТОВ «Строїнецький Сад».
Стосовно доводів про наявність підстав для скасування додаткового рішення Господарського суду Вінницької області колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем заявлено до стягнення 14 500,00 грн витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції. 
Надання правової (правничої) допомоги відповідачу у справі здійснював представник відповідача - адвокат Мельничук Сергій Олегович.
В якості і доказів надання правової (правничої) допомоги підтверджується: Договором № 24/01-2025 про надання правової допомоги від 24.01.2025; детальним описом виконаних робіт, додатковою угодою №1 від 26.11.2025 до Договору № 24/01-2025 про надання правової допомоги від 24.01.2025, актом № 1 від 26.11.2025.
Судами встановлено, що відповідно до Договору № 24/01-2025 про надання правової допомоги від 24.01.2025 та Додаткової угоди № 1 від 26.11.2025 до Договору № 24/01-2025 про надання правової допомоги від 24.01.2025 надано позивачу наступні послуги: Ознайомлення з матеріалами справи. Витрачений час 1 год. - 1 000,00 грн; Консультація Клієнта. Витрачений час 0,5 год. - 500 грн. 00 коп.; Розробка стратегії захисту інтересів Клієнта. Витрачений час 1 год. - 1 000,00 грн.; Підготовка адвокатського запиту на адресу слідчого управління ГУ НП у Вінницькій області від 28.05.2025 та особисте вручення. Витрачений час 1,5 год. - 1 500,00 грн; Написання та подання до суду Відзиву. Витрачений час 3 год. - 3 000,00 грн; Написання та подання до суду Заперечення щодо відповіді на відзив. Витрачений час 1,5 год. - 1 500,00 грн; Підготовка процесуальних документів, заяв свідків по справі № 902/672/25 та подання їх до суду. Витрачений час 2 год. - 2 000,00 грн. Представлення інтересів Клієнта у судових засіданнях (виїзд до суду): 26.06.2025, 30.09.2025, 21.10.2025, 06.11.2025, 25.11.2025. Витрачений час 4 год 00 хв. - 4 000,00 грн. Загальна вартість наданих послуг (гонорар) становить 14500, 00 грн..
Відповідно до частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України.
Відповідно до положень статей 16, 58 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Представником у суді може бути адвокат.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина перша статті 26 Закону).
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Частинами 1, 2 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).
Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.ч.5, 6 ст.126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).
У постанові Верховного Суду від 18.02.2025 у справі №910/2990/24 зазначено, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Матеріалами справи підтверджено факт отримання відповідачем адвокатських послуг та понесення ним витрат на їх оплату в сумі 14500,00 грн.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що заявлені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14500,00 грн є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, відповідають критеріям обґрунтованості й розумності їх розміру, а також підтверджені належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.
Зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного додаткового рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.
Враховуючи вище викладене, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Отже, судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення та додаткове рішення, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

6.Висновки за результатами апеляційного розгляду.
Відтак, у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції.
Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційних скарг, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційних скарг висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення та додаткового рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційні скарги слід залишити без задоволення, рішення та додаткове рішення господарського суду - без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" на рішення Господарського суду Вінницької області від 25.11.2025 р. та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 09.12.2025 у справі №902/672/25- залишити без задоволення, рішення та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

Справу №902/672/25 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "30" березня 2026 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л. 

Суддя   Маціщук А.В. 

Суддя   Бучинська Г.Б.