УКРАЇНА
 
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 361/10831/25 
Провадження № 2/361/4037/25 
14.04.2026 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді Червонописького В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Ідея Банк?, Товариства з обмеженою відповідальністю “Сонаті”, треті особи: Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 13 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований в реєстрі за № 4773, про стягнення з нього на користь відповідача Акціонерного товариства “Ідея Банк? (далі – АТ “Ідея Банк?) заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 70053 грн. 98 коп.
В обґрунтування позову зазначав, що 13 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 4773, про стягнення з нього на користь АТ “Ідея Банк? заборгованості за кредитним договором № Z62.226.73922 від 22 листопада 2017 року в загальному розмірі 70053 грн. 98 коп. 13 червня 2019 року на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 62962303. 11 квітня 2024 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області у зазначеному виконавчому провадженні № 62962303 замінено сторони стягувача з АТ “Ідея Банк? на Товариства з обмеженою відповідальністю “Сонаті” (далі – ТОВ “Сонаті”).
Позивач вважає, що даний виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог законодавства, зокрема, зазначена у цьому виконавчому написі нотаріуса сума заборгованості є необґрунтованою та безпідставною, її розмір ним не визнається та є спірним, приватний нотаріус не перевірив безспірність суми заборгованості, жодної письмової вимоги (повідомлення) про він не отримував, тому був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність суми заборгованості та можливості оспорити пред`явлені до нього вимоги, надати свої заперечення щодо заявленої відповідачем АТ “Ідея Банк? суми заборгованості.
Ухвалою суду від 16.09.2025 року заяву про забезпечення позову представника позивача адвоката Філіпової О.В. в інтересах ОСОБА_1 задоволено. 3упинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 13 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, зареєстрований в реєстрі за №4773 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 262.226.73992, укладеним 22 листопада 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 у загальному розмірі 70 053, 98 грн.
16 вересня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику(повідомлення) сторін.
Позивач, належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавав.
Відповідач АТ “Ідея Банк? подало до суду відзив на вказаний позов, у якому, посилаючись на Закон України “Про нотаріат”, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, просив суд у задоволенні позову відмовити. Клопотання про розгляд справи в іншому порядку не подавав.
За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 13 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4773, про стягнення із позивача ОСОБА_1 на користь відповідача АТ “Ідея Банк? суми заборгованості за кредитним договором № Z62.226.73922 від 22 листопада 2017 року в загальному розмірі 70053 грн. 98 коп.
Зі змісту цього виконавчого напису вбачається, що приватним нотаріусом пропонується стягнути із ОСОБА_1 невиплачені нею у строк грошові кошти на користь АТ “Ідея Банк? за кредитним договором № Z62.226.73922 від 22 листопада 2017 року за період із 22 січня 2019 року по 03 травня 2019 року в загальному розмірі 70053грн. 98 коп.
22 вересня 2020 року державним виконавцем Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі – Відділ ДВС) відкрито виконавче провадження № 62962303 з виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса.
11 квітня 2024 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі за заявою ТОВ “Сонаті” про заміну сторони у виконавчому провадженні, замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні № 62962303 з АТ “Ідея Банк? на ТОВ “Сонаті”.
19 вересня 2025 року постановою державного виконавця Відділу ДВС замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні № 62962303 з АТ “Ідея Банк? на ТОВ “Сонаті”.
Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса від 13 червня 2019 року за № 4773 є незаконним і таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений з грубим порушенням вимог законодавства.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК України, Законом України “Про нотаріат” від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (далі – Закон № 3425-XII), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі – Порядок № 296/5), Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі – Перелік № 1172).
Згідно із ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
У ч. 1 ст. 1 Закону України “Про нотаріат” визначено, що нотаріат в Україні – це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
За змістом п. 19 ч. 1 ст. 34 цього ж Закону виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.
У ч. 1 ст. 87 Закону України “Про нотаріат”, п. 1.1 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
Згідно із ч. 2 ст. 87 Закону України “Про нотаріат”, п. 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону № 3425-XII нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі ж самі правила та умови вчинення нотаріусами виконавчих написів (п. п. 1, 3 Глави 16 розділу II цього Порядку).
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
При вчиненні виконавчого напису про стягнення суми заборгованості нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172. При цьому, даний Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені у Законі № 3425-XII та Порядку № 296/5.
26 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову за № 662 “Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів”.
Зазначеною постановою до вказаного Переліку внесені зміни, після розділу “Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами”, Перелік доповнено новим розділом такого змісту: “Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, згідно із яким для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Внесеними до вказаного вище Переліку змінами нотаріусам було надано право вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, укладених у простій формі, тобто які нотаріально посвідчені не були.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року за № 662 “Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів”, зокрема, у частині доповнення Переліку новим розділом “Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин”.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року вказану постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін та вона набрала законної сили.
Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 постанови № 7 від 20 травня 2013 року “Про судове рішення в адміністративній справі” роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.
Оспорюваний виконавчий напис за № 4773 вчинений нотаріусом 13 червня 2019 року, тобто уже тоді коли діяла редакція Переліку № 1172, яка передбачала вчинення виконавчого напису нотаріусом лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.
Згідно із вимогами підпункту 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у цивільній справі № 137/1666/16-ц виклала правовий висновок і роз`яснила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису – надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність суми заборгованості чи іншої відповідальності боржника – це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ч. 1 ст. 88 Закону України “Про нотаріат”). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками – наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання йому стягувачем документів, які згідно із Переліком № 1172 є підтвердженням безспірності суми заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, ще не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України “Про нотаріат”, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, та може оспорювати у судовому порядку вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Підставами оспорювання виконавчого напису нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника.
Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно із переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України “Про нотаріат” у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі і установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідачі АТ “Ідея Банк” та ТОВ “Сонаті? своїм правом на спростування заявлених позивачем ОСОБА_1 вимог належним чином не скористалися, докази на спростування заявлених позовних вимог, зокрема, нотаріально посвідчений договір, який став підставою для вчинення виконавчого напису нотаріусом до суду не подавали, що позбавляє суд можливості встановити відповідність поданих нотаріусу документів для вчинення ним оспорюваного виконавчого напису.
Відповідачами не було надано суду належних та допустимих доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу були подані відомості про безспірність суми заборгованості, докази надсилання ОСОБА_1 досудових вимог про виконання ним зобов`язань за заборгованістю, що позбавило позивача процесуальної можливості реалізувати свої права щодо вирішення спору в добровільному порядку чи оскарження такої заборгованості, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що розмір суми заборгованості позивача ОСОБА_1 , зазначений нотаріусом у виконавчому написі, перед є безспірним.
Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що виконавчий напис, вчинений 13 червня 2019 року приватним нотаріусом Гуревічовим за реєстровим № 4773, про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача АТ “Ідея Банк” заборгованості за кредитним договором № Z62.226.73922 від 22 листопада 2017 року в загальному розмірі 70053 грн. 98 коп., не відповідає вимогам закону, тому вказаний виконавчий напис нотаріуса суд визнає таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі заяви про забезпечення цього позову судовий збір у розмірі по 302 грн. 80 коп. з кожного.
За змістом положень ч. 3 ст. 22 Закону України “Про захист прав споживачів” від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, споживачі звільняються.
У ч. 9 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивач від сплати судового збору звільнений, суд вважає, що з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. з кожного.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 77, 79, 81, 89, 141, 259, 263 – 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :
Позов задовольнити.
Визнати виконавчий напис, вчинений 13 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, зареєстрований в реєстрі за № 4773, про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства “Ідея Банк?, код ЄДРПОУ 19390819, заборгованості за кредитним договором № Z62.226.73922 від 22 листопада 2017 року в загальному розмірі 70053 грн. (сімдесят тисяч п`ятдесят три) грн. 98 коп.., таким, що не підлягає виконанню.
Стягнути з Акціонерного товариства “Ідея Банк?, код ЄДРПОУ 19390819, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 302 (триста дві) грн. 80 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Сонаті”, код ЄДРПОУ 43518172, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 302 (триста дві) грн. 80 коп.
Стягнути з Акціонерного товариства “Ідея Банк?, код ЄДРПОУ 19390819, на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Сонаті”, код ЄДРПОУ 43518172, на користь на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя        В.Червонописький