Справа № 455/2381/24 Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю.П. 
Провадження № 22-ц/811/2140/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 березня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Костюк С.О. 
з участю: представника ОСОБА_1 – 
ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 11 червня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

в жовтні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
Заочним рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 01 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_3 – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 253 980 гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3156 гривень 60 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000 гривень 00 копійок.
В задоволенні решти вимог позовної заяви – відмовлено.
10 червня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 01 квітня 2025 року. В обгрунтування заяви покликається на те, що рішення суду ґрунтується лише на доводах позивача, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження під ставності позовних вимог. Через особисті обставини відповідач був позбавлений можливості з`явитись в судове засідання 01 квітня 2025 року, у зв`язку з чим суд не мав можливості повно, всебічно і об`єктивно дослідити усі наявні докази та поважність причини неявки у судове засідання сторони відповідача. Зауважує, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ в розділі «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено процесуальні строки у період дії воєнного, надзвичайного стану на строк його дії. Звертає увагу на те, що у відповідача відсутній електронний кабінет у ЄСІТІ, він є юридично необізнаним та витратив час на пошуки адвоката для надання йому професійної правничої допомоги, у зв`язку з чим був позбавлений можливості звернутися із заявою про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції в межах строку для подання такої заяви. Дані обставини свідчать про поважність пропуску строків для звернення із заявою про перегляд заочного рішення, а тому підлягають поновленню.
З наведених підстав просить поновити пропущений процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, скасувати заочне рішення суду та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 11 червня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви перегляд заочного рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 01.04.2025 року відмовлено.
Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення - залишено без розгляду.
Ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в апеляційній скаргзі покликається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою внаслідок неповноти та неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок не правильного дослідження та оцінки з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що заочне рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ЦПК України, а відмова у поновленні строку на його перегляд позбавляє суд можливість виправити помилки, що були допущені при ухваленні заочного рішення по справі. Вважає, що судом відмовлено у клопотанні про поновлення пропущеного строку з підстав надмірного формалізму, адже пропущений строк є мінімальним, а докази та обґрунтування в заяві про перегляд заочного рішення є істотними для ухвалення законного рішення суду. Звертає увагу на те, що повне рішення суду складено 10 квітня 2025 року, з метою захисту своїх прав та отримання професійної правничої допомоги відповідач звернувся до адвокатського об`єднання «Мітра» 06 травня 2025 року, а заява про перегляд заочного рішення подана до суду 10 червня, що на думку апелянта, є незначним пропуском строком на звернення до суду та такий підлягав поновленню. Вважає, що надмірний формалізм перешкоджає доступу до суду та є порушенням статті 6 Конвенції. Надто суворе тлумачення процесуальних норм може позбавити учасника справи права на доступ до суду. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 не навела об`єктивних, непереборних обставин, які б свідчили про об`єктивну неможливість подати заяву про перегляд заочного рішення у передбачений ЦПК України строк, а тому посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20, залишив заяву без розгляду на підставі частини 2 статті 126 ЦПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 04 жовтня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
Заочним рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 01 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_3 – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 253 980 гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3156 гривень 60 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000 гривень 00 копійок.
В задоволенні решти вимог позовної заяви – відмовлено.
10 червня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 01 квітня 2025 року, в якій просила скасувати заочне рішення, а також поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що у зв`язку з юридичною необізнаністю відповідача та зверненням до адвокатського об`єднання з метою надання професійної правничої допомоги лише 06 травня 205 року, строк пропущено з поважних причин, а відтак такий підлягає поновленню.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Згідно із ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2024 року у справі № 140/9165/23 зробив правовий висновок, відповідно до якого питання поновлення пропущених процесуальних строків вирішується судом в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Найпоширенішими підставами, за яких може бути поновлений пропущений строк звернення до суду, є, зокрема, форс-мажорні обставини або такі, що перебували поза контролем особи (аварії, катастрофи, природні явища) та інші об`єктивні причини, що не залежали від її волі (тяжка хвороба, неправомірні дії інших осіб тощо). Водночас, у випадку, коли позивачем не наведено обґрунтованих аргументів та переконливих доказів, які могли б свідчити про об`єктивну неможливість вчинення ним всіх необхідних і можливих дій щодо реалізації процесуальних прав у передбачені процесуальним законом строки, застосування судами передбачених законом наслідків пропущення строків звернення до суду, не є порушенням права особи на доступ до суду. 
Законодавець передбачив, що заочне рішення підлягає скасуванню судом першої інстанції, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 288 ЦПК України).
Отже, ЦПК України встановлює можливість перегляду ухваленого місцевим судом заочного рішення цим же судом без необхідності звернення до апеляційного суду за умови, що причини, які зумовили неприйняття відповідачем участі у розгляді справи, визнані судом поважними, а докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).
Отже, законодавець встановив обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.
Водночас норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними.
Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.
Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).
Відступаючи від висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі №214/5505/16, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20 вказала та те, що:
- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;
- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.
З матеріалів справи вбачається, що копію заочного рішення ОСОБА_1 отримав 16 квітня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а із заявою про перегляд заочного рішення звернувся 10 червня 2025 року.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, ухваленого 01 квітня 2025 року, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідач не був юридично обізнаним про порядок та строки подання заяви та лише 06 травня 2025 року звернувся до адвоката для отримання професійної правничої допомоги, зазначила, що заява про перегляд заочного рішення подана до суду 10 червня 2025 року, а відтак пропущений строк є незначним.
Відмовляючи в поновленні процесуального строку та залишаючи заяву про перегляд заочного рішення без розгляду, суд першої інстанції вірно виходив, зокрема, з відсутності причин, що не залежали від волі ОСОБА_1 , з відсутності обставин, які б свідчили про об`єктивну неможливість чи які б об`єктивно перешкоджали відповідачу звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення у визначений процесуальним законом строк.
Отже, суд першої інстанції, не встановивши поважних причин пропуску строку звернення ОСОБА_1 із заявою про перегляд заочного рішення, правильно залишив її без розгляду на підставі частини 2 статті 126 ЦПК України.
Установивши відсутність у ОСОБА_1 об`єктивних непереборних труднощів для подання заяви про перегляд заочного рішення в строки, визначені частиною другою статті 284 ЦПК України, з дня отримання тексту заочного рішення та відсутність підстав для поновлення строку на звернення до суду з такою заявою, суд першої інстанції, з яким погоджується й колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України.
Доводи апелянта про те, що пропущений ОСОБА_1 строк для подання заяви про перегляд заочного рішення суду є незначним, не спростовують висновків суду про залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду, оскільки навіть назначна тривалість пропуску такого строку не є підставою для його поновлення, якщо такий було пропущено не з поважних причин. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 звернула увагу на те, що право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання відповідачем порядку попереднього звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення, у тому числі з урахуванням визначених процесуальним законом строків. Установлений ч. 2 ст. 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення – один з інструментів забезпечення принципу правової визначеності.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
 
Ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 11 червня 2025 року– залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
 
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді – члена колегії суддів повна постанова складена 23 березня 2026 року.

 
Головуючий: Н.О. Шеремета 
Судді: О.М. Ванівський 
Р.П. Цяцяк