Виноградівський районний суд Закарпатської області 
_______________________________________________________________________________________________    Справа № 299/870/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2026 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Онисько С.С., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, 

В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що батько позивача ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 виданого 30.09.2021 року Виноградівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі, Закарпатської області, Південно-Західного управління Міністерства юстиції. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 . Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 видане 28.01.2025 року Виноградівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі, Закарпатської області, Південно-Західного управління Міністерства юстиції. Батьки залишили заповіти: мати ОСОБА_4 - заповіт посвідчений 11.12.2015 року Біланчук М.В., секретарем виконавчого комітету Олешницької сільської ради, Виноградівського району, за реєстром 206, а батько ОСОБА_3 - заповіт посвідчений 11.12.2015 року Біланчук М.В., секретарем виконавчого комітету Олешницької сільської ради, Виноградівського району, за реєстром 207, якими все своє майно/майнові права заповіли позивачу. Родинні відносини між позивачем та померлими підтверджуються свідоцтвом про народження позивача НОМЕР_3 виданого 10.07.1976 року Виноградівським ЗАГС, Закарпатської області.
Після смерті спадкодавця - ОСОБА_3 , відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадщина складається з: житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно Довідки старости Олешницького старостинського округу від 29.01.2026 року №20.7-22/59; Свідоцтва про забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР від 28.04.1970 року; земельної ділянки площею 0,21 га, що розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, згідно державного акта на право приватної власності на землю від 15.06.1994 року ЗК 003-02001, виданого Олешницькою сільською радою і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1. Кадастровий номер ділянки згідно витягу з ДЗК від 10.03.2020 року 2121283300:07:004:0081. Позивач прийняв спадщину, однак листом приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу, йому відмовлено в оформленні спадщини, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно на ім`я спадкодавця. Відповідач до нотаріуса щодо прийняття спадщини не звертався, і відмовляєся від спадщини
За таких обставин позивач змушений звернутися до суду із даним позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 у підготовче засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду письмову заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність. 
Відповідач ОСОБА_2 будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, у підготовче засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно якої вимоги позивача визнає, заперечень проти позовних вимог має та просить суд розглянути справу у його відсутність.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. 
Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 виданого 30.09.2021 року Виноградівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі, Закарпатської області, Південно-західного управління Міністерства юстиції. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати сторін ОСОБА_4 . Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 видане 28.01.2025 року Виноградівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі, Закарпатської області, Південно-Західного управління Міністерства юстиції. 
Батьки сторін залишили заповіти: мати ОСОБА_4 - заповіт посвідчений 11.12.2015 року Біланчук М.В., секретарем виконавчого комітету Олешницької сільської ради, Виноградівського району, за реєстром 206, а батько ОСОБА_3 - заповіт посвідчений 11.12.2015 року Біланчук М.В., секретарем виконавчого комітету Олешницької сільської ради, Виноградівського району, за реєстром 207, якими все своє майно/майнові права заповіли позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Родинні відносини між позивачем та померлими підтверджуються свідоцтвом про народження позивача НОМЕР_3 виданого 10.07.1976 року Виноградівським ЗАГС, Закарпатської області.
Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом.
Осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні незалежно від змісту заповіту немає. 
Відповідач по справі ОСОБА_2 , рідний брат позивача на спадщину претензій не заявляє. 
Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , відкрилася спадщина на належне йому майно. 
Спадщина складається з: 
- житлового будинку АДРЕСА_1 , яка рахується за спадкодавцем згідно Довідки старости Олешницького старостинського округу від 29.01.2026 року №20.7-22/59 та Свідоцтва про забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР від 28.04.1970 року; 
- земельної ділянки площею 0,21 га, що розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, згідно державного акта на право приватної власності на землю від 15.06.1994 року ЗК 003-02001, виданого Олешницькою сільською радою і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1. Кадастровий номер ділянки згідно витягу з ДЗК від 10.03.2020 року 2121283300:07:004:0081.
Суд констатує, що позивач після смерті спадкодавця, як спадкоємець за заповітом спадщину прийняв у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки довідок старости Олешницького старостинського округу від 29.01.2026 року №20.7-22/62 та від 29.01.2026 року №20.7-22/60 його місце проживання було АДРЕСА_1 , тобто, на момент смерті батька і матері він постійно проживав з померлими у вищезазначеному будинку.
Згідно положень ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.
В зв`язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця, позивач звернувся до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Лапчак Г.І., де йому було надано лист — відмову від 30.01.2026 № 5/01-16 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, виданих на ім`я спадкодавця.
Разом з тим оригінал правовстановлюючого документа на земельну ділянку втрачено, а на дитловий будинок – не виготовлено за життя спадкодавця.
Таким чином позивач не має можливості оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. 
Відповідно до п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. 
Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
У відповідності до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Технічну інвентаризацію спадково майна проведено. 
Згідно відомостей Технічного паспорту, виданого 11.02.2026 року, ФОП ОСОБА_6 , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , загальна площа будинку складає 126.9 м.кв., житлова - 49.5 м.кв., рік побудови 1990. 
Відповідно до довідки, виданої сертифікованим інженером ФОП ОСОБА_6 29.01.2026, інвентаризаційна вартість будинку складає 459666,00 грн.
Відповідно до відомостей наданих відділом надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області нормативна грошова оцінка земельних ділянок складає: Земельна ділянка площею 0,21 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 817 077,13 грн
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Разом з тим, у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна.
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Відповідно до роз`яснень «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізованого суду: лист від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 по об`єктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.
Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05.08.1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.
Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму листі № 24- 753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).
Відповідно до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму листі № 24- 753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.
Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4).
Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).
Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.
На підставі наведеного, керуючись статтями 10, 12, 13, 18, 81, 200, 223, 259, 263-265 ЦПК України, статтями 5, 16, 328, 392, 1216, 1220, 1222, 1223, 1268, 1270, 1274 ЦК України, Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд,- 

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , право власності в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , загальна площа 126,9 м.кв., житлова – 49,5 м.кв.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , право власності на земельну ділянку площею 0,21 га, кадастровий номер 2121283300:07:004:0081, що розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 22.04.2026. 

Головуючий	Левко Т. Ю.