Справа № 347/2387/25
Провадження № 2/347/170/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Косів
Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Книщука Р.М.,
секретаря Лазорик А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.07.2025р. о 12.55год по вул.Центральній в с.Уторопи Косівського району водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки IVECO 35С(вантажний), д.н.з. НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки повертаючи праворуч, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого допустив зіткнення із транспортним засобом марки « TOYOTA HIGHLANDER», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у попутному напрямку, чим порушив п.2.3б ПДР України та транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Косівського районного суду від 25.08.2025р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Цивільно –правова відповідальність водія автомобіля марки « TOYOTA HIGHLANDER» на момент ДТП була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та ПрАТ «Страхова група «Тас» була перерахована страхова виплата на рахунок власника автомобіля ОСОБА_1 в розмірі 250000грн. Згідно висновку експерта Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України судової автотоварознавчої експертизи від 06.08.2025р., вартість матеріального збитку, завданого власнику наданого на дослідження автомобіля марки « TOYOTA HIGHLANDER», внаслідок завданих йому пошкоджень станом на 20.07.2025р. становить 525939,45грн. А тому, просить стягнути з відповідача заподіяну майнову шкоду в сумі 275 939, 45грн., що визначена як різниця між фактичним розміром завданого матеріального збитку та розміром страхової виплати. Також внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у спричиненні йому моральних та фізичних страждань, які полягають у погіршенні стану здоров`я, періодичних головних болях, позбавлення можливості користуватися транспортним засобом, оскільки автомобіль до цього часу не відновлений. З цих підстав моральну шкоду оцінює в сумі 40 000грн., яку просить стягнути з відповідача. 
Крім цього, позивачем понесені витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 5348,40грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25000грн. та оплачено судовий збір за подання вказаного позову до суду в сумі 3159,39грн., які просить стягнути з відповідача на його користь. Просить позов задоволити.
Представник позивача подав до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.
Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомив. 
При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.
Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 01.04.2026 року про заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши матеріали вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Як встановлено в судовому засіданні 20.07.2025р. о 12.55год по вул.Центральній в с.Уторопи Косівського району водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки IVECO 35С(вантажний), д.н.з. НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки повертаючи праворуч, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого допустив зіткнення із транспортним засобом марки «TOYOTA HIGHLANDER», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у попутному напрямку, чим порушив п.2.3б ПДР України та транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
Згідно постанови Косівського районного суду від 25.08.2025р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламенту є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-ІV.
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-ІV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IVстраховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону № 1961 - IV(статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно- правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України, а саме: виконанням, проведеним належним чином.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Відповідно до п.77 ч.1 ст.1 ЗУ «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування та/або законодавством.
Страховик виконав своє зобов`язання перед відповідачем та у страховика відповідача не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
До матеріалів справи долучено поліс №ЕР – 222763342 від 13.08.2024р. обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «TOYOTA HIGHLANDER», д.н.з. НОМЕР_2 , 2020р.в.
Відповідно до платіжної інструкції від 12.08.2025р. позивачу ОСОБА_1 виплачено страхове відшкодування в сумі 250 000грн. 
Згідно з висновком експерта №СЕ-19/109-25/11033-АВ від 06.08.2025р. вартість матеріального збитку, завданого власнику наданого на дослідження автомобіля марки « TOYOTA HIGHLANDER», внаслідок завданих йому пошкоджень станом на 20.07.2025р. становила 525939,45грн.
Тобто, сума, яка підлягає відшкодуванню, перевищує суму, відшкодовану позивачеві страховиком.
Як зазначено у ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
А тому, компенсація різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням шкоди в порядку ст.1194 ЦК України підлягає стягненню саме з ОСОБА_2 , оскільки останній внаслідок своїх протиправних дій є винним у вчиненні ДТП, яке знаходиться у причинному зв`язку зі шкодою, завданою внаслідок ДТП.
Таким чином, суд приходить до висновку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума, непокрита страховим відшкодуванням, що узгоджується зі ст. ст. 1192, 1194 ЦК України та наданим висновком експерта.
За таких обставин, оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачеві ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 275 939,45 грн, тобто позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню.
Що стосується відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.
За приписами ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Тобто, підставою для відшкодування шкоди є не просто неправомірність дій, а неправомірність, яка призвела до порушення гарантованих особі прав, які підлягають захисту.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України).
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Судом встановлено, що позивачу завдані матеріальні збитки у вигляді пошкодження належного йому транспортного засобу внаслідок неправомірних дій відповідача. Безперечно такі дії викликали у позивача негативні емоції, погіршення стану здоров`я, занепокоєння, страх, переживання, стрес, тривалу невизначеність, втрату звичайного способу життя, призвели до необхідності вживати додаткові заходи для усунення порушень та відновлення порушеного права, що вказує на заподіяння йому моральних страждань.
Крім того, вказані обставини позначились не тільки на моральному стані позивача, а й на стані його сім`ї, оскільки вони позбавлені можливості користуватися автомобілем, для здійснення необхідних поїздок для забезпечення їх матеріальних потреб. 
Тому, виходячи із засад розумності і справедливості, суд визначає розмір морального відшкодування, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 10 000грн.
Суд вважає, що такий розмір моральної шкоди буде ефективним засобом юридичного захисту порушеного права позивача і здатен компенсувати понесені ним психоемоційні втрати немайнового характеру.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Тому сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ. Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (особливо, якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже не є такою, що відповідає принципу верховенства права.
Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22.
Відтак, враховуючи, що позивачем сплачено 5 348,40грн. за проведення експертизи, згідно висновку експерта №СЕ-19/109-25/11033-АВ від 06.08.2025р., що стверджується рахунком-фактурою №25-3078 від 24.07.2025р., а тому із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на проведення експертизи.
Крім цього, у матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги №21/25 від 01.10.2025, додаткова угода та платіжна інструкція від 01.10.2025р., згідно якої позивачем оплачені витрати на правову допомогу в розмірі 25 000грн. А тому, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 25 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Також суд відповідно до положень ст. 141 ЦПК України вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача 3 159,39 грн. оплаченого судового збору.
На підставі наведеного, ст.ст. ст. ст. 1166,1167,1187 ЦК України та керуючись ст.ст. 263-265,268,280-282ЦПКУкраїни,суд,-

 у х в а л и в:
Позов задоволити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , жителя   АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , жителя АДРЕСА_2 заподіяну майнову шкоду в сумі 275 939(двісті сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) гривень 45 копійок, заподіяну моральну (немайнову) шкоду в сумі 10 000 грн.(десять тисяч) гривень, оплачений судовий збір в сумі 3 159 ( три тисячі сто п`ятдесят дев`ять)гривень 39 копійок, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень та витрати, пов`язані з проведенням автотоварознавчої експертизи в сумі 5 348 ( п`ять тисяч триста сорок вісім) гривень 40 копійок.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя  Р.М. Книщук