ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2026 року 	м.Дніпро	справа № 160/9579/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року у справі №160/9579/25 (суддя Єфанова О.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач-1) щодо взяття на військовий облік та призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 );
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 скасувати наказ керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині призову на військову службу під час мобілізації та вибуття до військової частини ОСОБА_1 ;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-2) щодо зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити ОСОБА_1 з військового обліку.
Позов обґрунтовано тим, що у тимчасовому посвідченні позивача №4/427 від 12.04.2021 року наявний запис про виключення з військового обліку з 12.05.2023 року. Разом з тим, статус позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 було змінено та поставлено позивача на військовий облік, що є протиправним та незаконним. З 13.02.2025 року ОСОБА_1 , прибувши з ІНФОРМАЦІЯ_5 прийнятий на посаду курсантом навчального взводу навчальної роти навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 . Позивач наполячає, що він був повторно поставлений на військовий облік без будь-яких на те правових підстав і незаконно мобілізований та направлений до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено у повному обсязі. 
Із рішенням суду не погодився позивач, ним через адвоката була подана апеляційна скарга. Посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
Позивач зазначає, що виключення громадянина України з військового обліку як такого, що раніше був засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, свідчить про те, що держава в особі компетентного органу (ТЦК та СП) прийняла рішення про визнання особи непридатною до проходження військової служби та на підставі Закону №2232-ХІІ (чинному в редакції станом на 15.05.2024) звільнила цю особу від виконання військового обов`язку.
Процедурно рішення про виключення громадянина України з військового обліку означає, що ця особа більше не перебуває на військовому обліку та втрачає статус військовозобов`язаного/резервіста, а отже така особа не зобов`язана перебувати на військовому обліку, не повинна дотримуватися правил військового обліку, не може бути призваною на військову службу за мобілізацією під час дії правового режиму воєнного стану. Оскільки позивач з 12.05.2023 року був виключений з військового обліку як раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину відповідно до пп.6 п.6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (чинному в редакції станом на 15.05.2024), то з цієї дати він є звільненим від виконання військового обов`язку як особа, що в силу закону вважається непридатною до проходження військової служби.
Позивач вважає, що при прийнятті оскарженого рішення, суд першої інстанції проігнорував ту обставину, що позивач більше не є військовозобов`язаним, а зміни на підставі Закону № 3633-ІХ, що набрали чинності з 18.05.2024, поширюють свою дію на ті відносини, які виникли після набуття Законом № 3633-ІХ чинності.
Відповідач-1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, тому відсутні підстави для його скасування. Просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції – без змін.
У відзиві звертає увагу, що відповідно до наданої позивачем роздруківки “Резерв+” ОСОБА_1 , 1997 року народження, уточнив свої облікові дані 18.05.2024 року. Тобто, позивачем 18.05.2024 року самостійно були оновлені дані в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. В подальшому, позивач 12.02.2025 року пройшов медичний огляд, за результатом якого йому була встановлена ступінь придатності до військової служби. Відповідно, згідно визначених законодавством України підстав, позивач був призваний на військову службу під час мобілізації
Відповідач-2 своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача не скористався.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги позивача, матеріали справи, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , був засуджений 16.04.2014 року Центрально-Міським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ст. 115 ч. 2 п. 6, ст. 357 ч. 3, ст. 70 ч. 1 КК України до 10 років позбавлення волі. Вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.06.2014 року засуджений за ст. 115 ч. 2, ст. 187 ч.4, ст. 357 ч. 3, ст. 70 ч.1 КК України до 10 років позбавлення волі. Також засуджений 24.02.2015 року Саксаганським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ст. 190 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 ч. 4 КК України призначене покарання поглинуте невідбутим покаранням за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 16.04.2014 року і остаточно до відбуття 10 років позбавлення волі та звільнений умовно-достроково на невідбуту частину строку покарання - 01 рік 03 місяці 06 днів згідно ст.107 КК України (відповідно до ст. 12 КК України ч. 2 ст. 115 КК України є особливо тяжким злочином).
Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 (а.с.14) рішенням військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 від 12.05.2023 року позивач знятий з військового обліку з виключенням на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” (в редакції чинній до 18.05.2024 року) як особа, яка була раніше засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину та особливо тяжкого злочину.
12.02.2025 року позивач пройшов медичний огляд військово-лікарської комісії та був визнаний придатним до військової служби.
12.02.2025 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_5 видано позивачу новий військовий квиток серія НОМЕР_4 , в якому у пункті VI “Відмітки про військовий облік” зазначено “Взято на військовий облік 12.04.2021” (а.с.41-43).
Згідно наказу командира військової частини від 13.02.2025 року НОМЕР_1 №46, з 13.02.2025 року солдата ОСОБА_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_5 , зараховано до списків особового складу частини військової частини НОМЕР_1 , прийнято на посаду курсантом навчального взводу навчальної роти навчального батальйону школи індивідуальної підготовки.
Вважаючи протиправними дії відповідача-1, та для захисту прав та інтересів позивача, адвокатом було зроблено запити до відповідачів та ІНФОРМАЦІЯ_8 про надання копій документів щодо проходження ВЛК, наказу про призов, копії витягу з наказу про зарахування до особового складу військової частини тощо.
ВЧ НОМЕР_1 відповіді не надано на адвокатські запити представника позивача, ні на ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі. 
Не погоджуючись із діями відповідачів щодо винесення наказів про взяття на військовий облік ОСОБА_1 та про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації на особливий період, позивач звернувся до суду за захистом свого права із цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції врахував, що у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII виключено таку підставу для виключення з військової служби громадян України раніше засуджених до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави. Дія вказаного Закону у новій редакції поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, враховуючи наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За приписами частини 7 статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Пунктом 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Станом на час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).
Згідно із статтею 1 Закону № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, згідно пункту 4 якого встановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
За змістом пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з пунктом 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Отже, обов`язки щодо обліку військовозобов`язаних покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Статтею 37 Закону № 2232-XII врегульовано питання щодо взяття на військовий облік, а також зняття та виключення з нього.
Згідно пп.6 ч.6 ст.37 Закону № 2232-XII (в редакції чинній до 18.05.2024) виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, зокрема які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
У зв`язку із прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11 квітня 2024 року № 3633-IX, який набрав законної сили 18.05.2024 року, (далі Закон № 3633-ІХ), редакція частини 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ зазнала змін, внаслідок яких, пункт 6 частини 6 було виключено.
За змістом частини 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ у редакції, чинній станом з 18.05.2024, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
18.05.2024 також набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі Порядок № 560).
Пункту 4 розділу "Загальні питання" Порядку № 560 передбачено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані: 
особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади". Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;
засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Отже, з 18.05.2024 редакція частини 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Суд апеляційної інстанції критично оцінює посилання скаржника на частину 1 статті 58 Конституції України з огляду на таке. 
Так, у Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (ст. 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроспективну дію закону.
Однак, у даному випадку йдеться не про кримінальну або адміністративну відповідальність, а про поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.
Колегія суддів акцентує, що законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає інтересам держави.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII було звужено коло підстав для виключення з військового обліку. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
З часу набрання чинності змін до Закону №2232-XII, він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на осіб, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, зокрема, за тяжкий злочин.
Відтак, суд першої інстанції правильно застосував положення Закону № 2232-ХІІ в редакції, чинній на момент звернення позивача до ТЦК.
Організація обліку та призову громадян в особливий період, покладена на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Разом з тим, зарахування до штату військової частини та виключення з нього здійснюється наказами по стройовій частині відповідної військової частини.
Відповідне зарахуванням здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Доводи позивача про протиправність його призову на військову службу під час мобілізації на особливий період та незаконність спірних наказів не знайшли свого підтвердження, з огляду на що суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні його позовних вимог.
Судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року у справі № 160/9579/25 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.А. Щербак