КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/922/2026
справа №752/18458/22

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Мазур Ю.Ю., повне судове рішення складено 24 березня 2025 року,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН», ОСОБА_2 , про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування та шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Вимоги позову мотивує тим, що 30 липня 2021 року о 18 год. 50 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по вул. Велика Васильківська, 120 у м. Києві, у порушення вимог п.п.2.3 (б), 10.9 ПДР України, не впевнився у безпечності руху, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та знаходився під його керуванням.
Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року у справі № 752/20014/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи була застрахована у ПрАТ "СК "ЕТАЛОН" згідно полісу №205580857.
Позивач звернувся до ПрАТ "СК "ЕТАЛОН" та надав усі необхідні документи для здійснення страхового відшкодування. За результатами розгляду вказаної заяви страховиком здійснено розрахунок страхового відшкодування та виплачено лише частину страхового відшкодування у розмірі 47 977,80 гривень.
З метою визначення дійсного розміру заподіяного збитку позивач замовив огляд пошкодженого транспортного засобу «Suzuki Vitara» у оцінювача СОД ОСОБА_3 .
Відповідно до даних звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 13 вересня 2021 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Suzuki Vitara», складає 55 135,64 грн.
Отже, з ПрАТ "СК "ЕТАЛОН" на користь позивача підлягає стягненню несплачена сума страхового відшкодування у розмірі 7 157,84 гривень (55 135,64 гривень - 47 977,80 гривень).
Зазначає, що у зв`язку із необхідністю використання транспортного засобу, позивачем проведено його ремонт. Вартість відновлювального ремонту згідно акту виконаних робіт №1253701_ВН_232281 від 15 вересня 2021 року становить 71 028,25 гривень.
Таким чином, із ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню різниця між розміром фактичної завданої шкоди та страховим відшкодуванням, що становить 15 892,61 гривень (71 028,25 гривень - 55 135,64 гривень).
Крім цього, із ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі втрати товарної вартості транспортного засобу внаслідок його пошкодження при ДТП у розмірі 18 104,67 гривень.
Зазначає, що належний позивачу автомобіль був його основним засобом пересування. Пошкодження автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді завдало позивачеві душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан.
Розмір моральної шкоди оцінює у 10 000,00 гривень.
Зазначає, що у зв`язку із розглядом справи поніс судові витрати у розмірі 10 000,00 гривень.
Мотивуючи наведеним, просить суд:
стягнути з ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 7 157,84 грн;
стягнути із ОСОБА_2 різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування у розмірі 15 892,61 грн та величину втрати товарної вартості у розмірі 18 104,67 грн;
стягнути із ОСОБА_2 суму моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн;
розподілити судові витрати.
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто із ПрАТ "СК «ЕТАЛОН» на користь ОСОБА_1 несплачену частину страхового відшкодування в розмірі 7 157,84 грн.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто із ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 471,58 грн, тобто по 235,86 грн з кожного.
Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції вказав, що відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 13 вересня 2021 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Suzuki Vitarа», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 55 135,64 грн.
Страховиком здійснено розрахунок та виплачено страхове відшкодування у розмірі 47 977,80 грн. Отже, суд зробив висновок, що з ПрАТ "СК "ЕТАЛОН" на користь позивача підлягає відшкодуванню несплачена частина страхового відшкодування у розмірі 7 157,84 грн (55 135,64 грн (вартість матеріального збитку) - 47977,80 грн (сплачене страхове відшкодування).
Відмовивши у задоволенні вимог про стягнення із ОСОБА_2 різниці між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування, суд першої інстанції зазначив, що ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» зобов`язане здійснити відшкодування в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат.
Суд вказав, що оскільки вартість відновлювального ремонту перебуває в межах ліміту відповідальності страховика, покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на ОСОБА_2 суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Стягнувши 5 000,00 гривень моральної шкоди, суд установив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачеві завдано душевних страждань та останній зазнав вимушених змін у своєму житті, що, зокрема, негативно вплинуло на його моральний стан. Разом з цим, суд зазначив, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним.
Відмовивши у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції вказав, що акт виконаних робіт № 1 від 20 жовтня 2022 року складено відповідно до договору №08/11/21- ЮП/IL, однак вищезазначеного договору не надано до позовної заяви та неможливо встановити його умови та порядок розрахунків. Також суд вказав на відсутність доказів сплати послуг із надання правової допомоги.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Конюшко Д.Б., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.
Вказує, що ухвалюючи рішення у справі, Голосіївський районний суд м. Києва дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 , оскільки зроблені судом висновки не відповідають вимогам закону та встановленим обставинам справи.
Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодуванню підлягають витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, а також витрати, необхідні для евакуації пошкодженого автомобіля. При цьому пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затвердженої наказом Мін`юсту та ФДМУ №142/5/2092 від 24.11.2003) визначає, що матеріальний збиток (реальні збитки) - це сукупність витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та втрати товарної вартості.
Разом із тим, межі відповідальності страховика визначаються положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема пунктом 32.7 статті 32, якою передбачено, що страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Отже, така шкода не компенсується за рахунок страхової виплати.
Однак згідно з усталеною судовою практикою, зокрема правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №359/2309/17, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття заподіяної шкоди, різниця між фактичними збитками та страховою виплатою підлягає відшкодуванню безпосередньо особою, яка заподіяла шкоду. Такий висновок узгоджується також із частиною 1 статті 1194 ЦК України, відповідно до якої особа, що застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.
Відповідно до даних звіту від 13 вересня 2021 року розмір втрати товарної вартості транспортного засобу становить 18 104,67 грн.
Отже, на переконання скаржника, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні величини втрати товарної вартоcті підлягає скасуванню із ухвалення нового судового рішення про задоволення цих вимог.
Крім того, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_2 згідно даних акту виконаних робіт №1253701_ВН_232281 від 15 вересня 2021 року становить 71 028,25 грн.
З урахуванням розміру страхового відшкодування у сумі 55 135,64 грн, із ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою ? 15 892,61 грн.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні втрати товарної вартості та різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням є необґрунтованим і підлягає скасуванню, оскільки відповідно до закону така шкода має відшкодовуватися безпосередньо винною особою.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу вказує, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, вважає його таким, що є необґрунтованим та постановленим із порушенням норм процесуального права.
Позивач у позовній заяві належним чином обґрунтував понесені витрати на професійну правничу допомогу. З метою отримання кваліфікованої юридичної підтримки у зв`язку із зверненням до суду з позовом про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП, позивач уклав із адвокатом Конюшком Д.Б. договір про надання правничої допомоги №32/08/21-ЮП/IL від 31 серпня 2021 року.
Відповідно до умов зазначеного договору адвокат Конюшко Д.Б. надав позивачу такі послуги з погодинною оплатою у розмірі 1 000,00 грн за годину: юридична консультація - 1 година, вивчення документів - 1 година, збирання доказів - 2 години, підготовка та подання позовної заяви - 6 годин. Загальна вартість виконаних робіт становила 10 000,00 грн, що підтверджується актом виконаних робіт, долученим до матеріалів справи.
Таким чином, на переконання скаржника, позивач надав належні та допустимі докази, передбачені статтями 133, 137 ЦПК України, які підтверджують фактичне надання правничої допомоги та обґрунтовують розмір заявлених до відшкодування витрат. Вимога суду першої інстанції про подання додаткових доказів оплати, таких як квитанції чи платіжні доручення, суперечить положенням статті 137 ЦПК України, яка не вимагає обов`язкового підтвердження факту здійснення оплати саме банківськими документами.
Мотивуючи наведеним, просить рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року в частині відмови у стягненні матеріальних збитків з ОСОБА_2 скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування у розмірі 15 892,61 грн; матеріальну шкоду у розмірі величини втрати товарної вартості у сумі 18 104,67 грн.
Розподілити судові витрати у розмірі 11 488,60 грн.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
5. Позиція учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Із змісту апеляційної скарги убачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди у розмірі величини втрати товарної вартості, різниці між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування, а також у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, отже в іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
З матеріалів справи установлено, що 30 липня 2021 року о 18 год. 50 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по вул. Велика Васильківська, 120, у м. Києві, у порушення вимог п.п.2.3 (б), 10.9 ПДР України, не впевнився у безпечності руху, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Suzuki Vitarа», д.н.з. НОМЕР_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та знаходився під його керуванням. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року у справі №752/20014/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с. 12).
Згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 убачається, що власником транспортного засобу «Suzuki Vitarа», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 (а.с.38).
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mitsubishi Pajero, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ "СК "ЕТАЛОН", що підтверджується відомостями із сайту МТСБУ (а.с. 13).
17 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ "СК "ЕТАЛОН" із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 14).
26 листопада 2021 року на підставі заяви позивача здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 47 977,80 гривень, що підтверджується даними скріншоту із банківського додатку про зарахування коштів на рахунок (а.с. 14).
Згідно даних звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного 13 вересня 2021 року ФОП ОСОБА_3 , убачається, що вартість відновлювального ремонту КТЗ Suzuki Vitara, д.н.з. НОМЕР_2 , визначена за витратним підходом складає 55 135,64 гривень. Ринкова вартість КТЗ Suzuki Vitara, д.н.з. НОМЕР_2 , визначена за порівняльним підходом може складати 548 353,44 гривень (інструментальні дослідження КТЗ не проводились). Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ Suzuki Vitara станом на 30 липня 2021 року з урахуванням ПДВ та ВТВ становить 73 240,31 гривень. ФОП ОСОБА_3 установлено, що втрата товарної вартості становить 18 104,67 гривень (а.с. 15-28).
Згідно даних акту виконаних робіт №1253701_ВН_232281 від 15 вересня 2021 року, складеного ДП "АВТО ІНТЕРНЕШНЛ", вартість відновлювального ремонту ТЗ Suzuki Vitara, д.н.з. НОМЕР_2 , становить 71 028,25 гривень. 
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2, частини 3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина 16 статті 9 Закону України "Про страхування").
За змістом частини 1 статті 28, статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон №1961-IV, в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для стягнення із ОСОБА_2 різниці між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).
Системний аналіз статті 22 ЦК України, частини 2 статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу (постанова Верховного Суду №757/54513/16 від 02 лютого 2022 року).
У справі, що переглядається колегією суддів установлено, що згідно даних звіту про визначення вартості матеріального збитку №34/ч/21 від 13 вересня 2021 року вартість відновлювального ремонту становить 55 135,64 гривень.
Страховиком ОСОБА_2 сплачено страхове відшкодування у розмірі 47 977,80 гривень. Крім цього, оскаржуваним рішенням, яке не оскаржується в частині стягнення із ПрАТ "СК "ЕТАЛОН" на користь ОСОБА_1 7 157,84 гривень, стягнуто заявлену позивачем різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та розміром матеріального збитку.
Установлено, що вартість відновлювального ремонту згідно даних акту виконаних робіт від 15 вересня 2021 року становить 71 028,25 гривень.
З урахуванням положень статті 1194 ЦК України відповідач ОСОБА_2 , як особа, яка завдала шкоду, зобов`язана сплатити позивачу різницю між фактичною шкодою та розміром страхового відшкодування, що становить 15 892,61 гривень та відповідає положенням статті 22, 1192, 1194 ЦК України.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі втрати товарної вартості транспортного засобу внаслідок його пошкодження при ДТП у розмірі 18 104,67 гривень, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до пункту 32.7 статті 32 Закону № 1961-IV страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
За змістом пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092) відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.
Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Згідно із пунктом 1.6. Методики величина втрати товарної вартості (далі - ВТВ) - умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.
Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
Згідно із пунктом 8.6.1. Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.
За змістом пункту 8.6.2. Методики величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, якщо:
а) строк експлуатації легкових автомобілів перевищує 5 років для КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших КТЗ;
б) легкові автомобілі експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний (середньостатистичний) нормативний), а строк експлуатації перевищує: 3,5 року - для КТЗ виробництва країн СНД; 5 років - для інших КТЗ;
в) строк експлуатації вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів перевищує 3 роки для КТЗ виробництва країн СНД та 4 роки - для інших КТЗ;
г) строк експлуатації мототехніки перевищує 5 років;
ґ) відбулася заміна кузова до оцінюваних пошкоджень;
д) складові частини КТЗ раніше піддавалися відновлювальному ремонту або пофарбуванню повному, зовнішньому, частковому (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень, відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики);
е) потрібна заміна окремих складників, що не потребують пофарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо). Якщо, крім зазначених складників, пошкоджено складові кузова та оперення, розрахунок величини ВТВ повинен ураховувати всі пошкодження складників у комплексі;
є) складові частини КТЗ мають наскрізні корозійні пошкодження або корозійні пошкодження, що призвели до зниження витривалості і міцності матеріалу їх виготовлення;
ж) КТЗ раніше був аварійно пошкоджений;
з) складові частини оперення кузова, кабіни мають пошкодження деформацією, за винятком таких, що можуть бути усунені методом видалення вм`ятин без пофарбування та підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики;
и) КТЗ був виданий громадянинові безоплатно через органи соціального захисту населення (крім випадків, коли нарахування ВТВ здійснюється за завданням особи або органу, яка (який) призначила(в) експертизу);
і) визначається коефіцієнт фізичного зносу для складників КТЗ відповідно до вимог пункту 7.44 розділу VII цієї Методики..
Із даних звіту №34/ч/21 від 13 вересня 2021 року убачається, що пошкоджений транспортний засіб на момент ДТП перебував 0,58 року в експлуатації, мав показники одометра 12 031,00 км.
Матеріали справи не містять відомостей про те, що до пошкодженого засобу не підлягає нарахуванню ВТВ.
Згідно даних звіту №34/ч/21 від 13 вересня 2021 року втрата товарної вартості КТЗ Suzuki Vitara, д.н.з. НОМЕР_2 , становить 18 104,67 гривень.
Оскільки відповідно до пункту 32.7 статті 32 Закону № 1961-IV страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, така шкода не покривається страховою виплатою та підлягає відшкодуванню безпосередньо особою, яка її завдала, за загальними правилами деліктної відповідальності.
Колегія суддів враховує, що відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів величина втрати товарної вартості є складовою матеріального збитку (реальних збитків), а тому входить до обсягу шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому.
Як убачається з матеріалів справи, транспортний засіб «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував в експлуатації менше одного року (0,58 року), мав незначний пробіг - 12 031 км, що свідчить про відсутність підстав для ненарахування втрати товарної вартості відповідно до пункту 8.6.2 Методики. Доказів наявності обставин, які виключають можливість нарахування ВТВ (зокрема попередніх аварійних пошкоджень, значного строку експлуатації, проведення попередніх відновлювальних ремонтів тощо), матеріали справи не містять, а відповідачем таких обставин не доведено.
Згідно із даними звіту № 34/ч/21 від 13 вересня 2021 року величина втрати товарної вартості транспортного засобу становить 18 104,67 грн. Вказаний звіт складений суб`єктом оціночної діяльності, містить необхідні розрахунки, відповідає вимогам Методики, його належність і допустимість як доказу відповідачем не спростовані, клопотань про призначення судової експертизи не заявлено.
З урахуванням того, що втрата товарної вартості не відшкодовується страховиком у межах обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, однак є складовою реальних збитків, заподіяних потерпілому, колегія суддів доходить висновку, що така шкода підлягає стягненню з винної особи - ОСОБА_2 .
Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у сумі 15 892,61 грн та втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 18 104,67 грн є таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про задоволення зазначених вимог.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Із змісту позовної заяви убачається, що така містить загальну вартість наданих адвокатом послуг у суді першої інстанції.
На підтвердження заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору №32/08/21-ЮП/IL від 31 серпня 2021 року, копію акту виконаних робіт №1 від 20 жовтня 2022 року.
Згідно даних договору про надання правової допомоги №32/08/21-ЮП/IL убачається, що такий укладено між ОСОБА_1 та адвокатом Конюшком Д.Б. Предметом укладеного договору є надання адвокатом юридичної допомоги в обсязі (об`ємах та кількостях) та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язується оплатити адвокату надані послуги на умовах цього договору.
Згідно пункту 4.1. договору за послуги, надані адвокатом, замовник сплачує кошти у розмірі, який зазначається в додатку №1 до цього договору (а.с. 41).
Згідно даних акту виконаних робіт №1 від 20 жовтня 2022 року адвокат виконав, а замовник прийняв та оплатив юридичні послуги, а саме:
- юридична консультація / 1 година / 1 000,00 гривень (з розрахунку 1 000,00 гривень за 1 год);
- вивчення документів / 1 година / 1 000,00 гривень (з розрахунку 1 000,00 гривень за 1 год);
- збирання доказів / 2 години / 2 000,00 гривень (з розрахунку 1 000,00 гривень за 1 год);
- підготовка та подання позовної заяви / 6 годин / 6 000 гривень (з розрахунку 1 000,00 гривень за 1 год) (а.с. 44)
Колегія суддів звертає увагу на помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності у матеріалах справи копії договору про надання правової допомоги №32/08/21-ЮП/IL, оскільки такий було подано разом із позовною заявою та міститься у матеріалах справи (а.с. 41).
Проте, договір про надання правової допомоги №32/08/21-ЮП/IL не містить узгодженої вартості надання тих чи інших послуг.
Разом з цим, пунктом 4.1. договору визначено, що розмір гонорару за послуги зазначається у додатку №1 до договору, який у матеріалах справи відсутній.
Отже, надавши акт виконаних робіт від 20 жовтня 2022 року, згідно даних якого вартість робіт встановлено у погодинній оплаті, позивачем не надано додаток №1 до договору, яким сторони визначили саме таку оплату.
Ураховуючи відсутність додатку №1 до договору про надання правової допомоги, у якому сторони визначили порядок обчислення гонорару, відсутні підстави для стягнення витрат у зв`язку із наданням правничої допомоги у суді першої інстанції.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у сумі 15 892,61 грн та величини втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 18 104,67 грн, з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення зазначених вимог.
Установлено, що за подачу позову позивачем сплачено 992,40 гривень (за вимогу про стягнення моральної шкоди) та 992,40 гривень (за вимоги майнового характеру).
Судом першої інстанції задоволено вимоги про стягнення моральної шкоди на 50% (5 000 грн х 100 / 10 000,00 грн) від заявлених, відтак із ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню 496,20 гривень (992,40 грн х 50%).
Ураховуючи те, що за результатом розгляду апеляційної скарги вимоги позивача майнового характеру задоволено повністю, відтак з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за вимоги майнового характеру 992,40 гривень, тобто по 496,20 гривень з кожного.
Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992,40 гривень (496,20 гривень за вимоги майнового характеру та 496,20 гривень за вимогу про стягнення моральної шкоди).
Відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 1 488,60 гривень судового збору, що підтверджується даними платіжної інструкції від 25 квітня 2024 року.
Ураховуючи те, що вимоги апеляційної скарги по суті позовних вимог до ОСОБА_2 задоволено, із останнього на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, слід стягнути 1 488,60 гривень.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем, задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у сумі 15 892,61 грн та величини втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 18 104,67 грн, а також в частині стягнення судового збору - скасувати.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у сумі 15 892,61 гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 величину втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 18 104,67 гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді першої інстанції, 992,40 гривень.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЕТАЛОН" на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді першої інстанції, 496,50 гривень.

В іншій оскарженій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, 1 488,60 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова