ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 602/743/25	Головуючий у 1-й інстанції Холява Л.І. 	
Провадження № 33/817/151/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 р. м.Тернопіль
Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
за участі захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Кушки О.М.,

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Кушки О.М., в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 вересня 2025 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, ОСОБА_1 , 02 серпня 2025 року о 14 годині 33 хвилини по вул. Центральна, 1 в с. Гриньки Кременецького району Тернопільської області керував транспортним засобом ВАЗ 2101 н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння місці зупинки та в КНП «Лановецька міська лікарня» водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху. 

В апеляційній скарзі адвокат Кушка О.М. не погоджується із зазначеною постановою суду першої інстанції у зв`язку із невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права. 
Вважає, що суд не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до дослідження та оцінки доказів по справі, що потягло за собою необґрунтоване судове рішення і не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення і оформленні матеріалів адміністративної справи працівниками поліції не долучено жодних доказів руху автомобіля, керування автомобілем ОСОБА_1 , його зупинки та законності такої зупинки автомобіля, внаслідок чого результати проведеного огляду та складений протокол є недопустимими доказами і не можуть бути покладені в основу судового рішення. 
Таким чином, на переконання апелянта, за відсутності доказів керування транспортним засобом, вимога працівників поліції пройти медичний огляд на стан сп`яніння є незаконною.
Також звертає увагу суду на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення від ЕПР1 №410139, було зазначено, що водій керував транспортним засобом ВАЗ 2101 р.нз. НОМЕР_1 з «ознаками алкогольного сп`яніння», а не «в стані алкогольного сп`яніння», як визначено ч. 1 ст. 130 КУпАП та в п. 2. 9а ПДР (обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів). Тому, вважає, що склад правопорушення, який інкримінується ОСОБА_1 , зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП та п.2.9а ПДР
Просить скасувати постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 вересня 2025 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно останнього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 
Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про судове засідання, розгляд справи проведено без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, остаточно з матеріалами справи та повним текстом постанови ознайомився 24.02.2026 року через свого захисника Кушку О.М. 

Заслухавши апелянта — захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Кушку О.М., який підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Лановецького районного суду Тернопільської області 01 вересня 2025 року та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що слід поновити строк на апеляційне оскаржено та відмовити у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. 
Як убачається з матеріалів провадження, розгляд справи відбувався за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 .
Постанову суду першої інстанції, яка оскаржується апелянтом, ухвалено 01 вересня 2025 року.
Відомості про належне повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи, у матеріалах провадження відсутні.
Виходячи зі змісту апеляційної скарги, з постановою суду першої інстанції, особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності ознайомилась 24 лютого 2026 р. 
Апеляційну скаргу на постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 вересня 2025 року, подано представником ОСОБА_1 адвокатом Кушкою О.М. 27 лютого 2026 року.
За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено апелянтом з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити. 

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Так, відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою вставлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 410139 від 02.08.2025, який був предметом дослідження місцевого суду, ОСОБА_1 , 02 серпня 2025 року о 14 годині 33 хвилини по вул. Центральна, 1 в с. Гриньки Кременецького району Тернопільської області керував транспортним засобом ВАЗ 2101 н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння місці зупинки та в КНП «Лановецька міська лікарня» водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху. 
В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчать його підпис, пояснень чи зауважень щодо протоколу не надано.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП та складений уповноваженою на те особою визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції та відеореєстратора із службового автомобіля працівників патрульної поліції.
Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівників патрульної поліції та відеореєстратором із службового автомобіля встановлено, що працівниками поліції було виявлено та зупинено транспортні засоби, які буксирували з порушенням правил дорожнього руху. Працівник поліції повідомив водію ОСОБА_1 причину зупинки, а саме те, що у автомобілі ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_1 , яким він керував, що буксирувався не була увімкнена аварійна світлова сигналізація. 
Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 на місці зупинки не заперечував факту керування транспортним засобом, жодних зауважень до протоколу про адміністративне правопорушення не висловлював, а також не заперечував причини зупинки транспортного засобу. 
Цей відеозапис дозволяє поза розумним сумнівом зробити висновок, що саме ОСОБА_1 був водієм автомобіля, що буксирувався, а тому доводи сторони захисту про те, що працівниками поліції не долучено жодних доказів руху автомобіля, керування автомобілем ОСОБА_1 , його зупинки та законності такої зупинки автомобіля не є слушними.  
Вважаю, що заперечення факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 свідчать про усвідомлення ним своєї протиправної поведінки та про намагання уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 

Окрім того, оглянутим апеляційним судом відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівників патрульної поліції, підтверджується, що під час спілкування з водієм, у останнього поліцейським виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, порушення мови, у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою використання спеціального технічного засобу (алкотестеру), так і у закладі охорони здоров`я, однак від виконання обов`язку, передбаченого п.2.5 ПДР, ОСОБА_1 категорично відмовився, у зв`язку з чим його було повідомлено, що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення.
Також, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксовано направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду. 

Доводи апеляційної скарги про те, що склад правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП та п.2.9а ПДР не заслуговує на увагу, так як згідно змісту складеного відносно ОСОБА_1 протоколу, останньому інкримінується не керування транспортним засобом у стані алкогольного, а відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку (п.2.5 ПДР), що є самостійною підставою для адміністративної відповідальність, передбаченої вказаною вище правовою нормою. Таким чином зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення ознак алкогольного сп`яніння у водія, який відмовився на вимогу поліцейського від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, в даному випадку є правильним. 

Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.
Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 вересня 2025 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Поновити адвокату Кушці О.М. строк на апеляційне оскарження постанови Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 вересня 2025 року 
Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Кушки О.М. залишити без задоволення, а постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя