ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2871/25	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Принцевської Н.М.,
Ярош А.І.,
секретар судового засідання – Полінецька В.С.

за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Чукітова В.В., за ордером;
від відповідача: Порохова А.Є., у порядку самопредставництва;
від третьої особи-1: не з`явився;
від третьої особи-2: Безверхий А.М., у порядку самопредставництва;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Одеської митниці 
на додаткове рішення Господарського суду Одеської області
від 15 грудня 2025 року (повний текст складено 15.12.2025)
у справі № 916/2871/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЖЕСТИК"
до Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеська митниця
за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:
1. Державної казначейської служби України
2. Служби безпеки України 
про стягнення 384 711,94 грн.

суддя суду першої інстанції: Смелянець Г.Є..
місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 25.03.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "МАЖЕСТИК" (далі також – позивач, Товариство) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовними вимогами до Одеської митниці (далі також – відповідач) про стягнення з Державного бюджету України шкоди в розмірі 384 711,94 грн.
У позовній заяві ТОВ “МАЖЕСТИК” був наведений попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу – 40 000,00 грн. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.12.2025 у справі №916/2871/25  (суддя Смелянець Г.Є.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЖЕСТИК" задоволені у повному обсязі. 
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2026 у даній справі, зокрема, апеляційну скаргу Одеської митниці залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Одеської області 01.12.2025 у справі №916/2871/25 в оскаржуваній частині було залишено без змін. 
05.12.2025 ТОВ «МАЖЕСТИК» звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій позивач просив суд ухвалити додаткове рішення у справі №916/2871/25 про стягнення з Одеської митниці на користь позивача 40 000,00 грн., понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.
Одеська митниця у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги за вх.№39303/25 від 09.12.2025 просило місцевий господарський суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, заявлений позивачем, посилаючись на те, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 40 000,00 грн. становить 13,2 прожиткових мінімумів на працездатних осіб, розмір якого визначено на 01.01.2025, або 5 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, або мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі за 833,3 годин роботи. Отже, гонорар представника позивача за надану правову допомогу в суді у розмірі 40 000,00 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співрозмірності.
Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 у справі №916/2871/25 (суддя Смелянець Г.Є.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЖЕСТИК" про ухвалення додаткового рішення за вх.№2-1901/25 від 05.12.2025 у справі №916/2871/25 задоволено частково. Стягнуто з Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеська митниця на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЖЕСТИК" витрати на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 20 000,00 грн. У задоволенні решти вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЖЕСТИК" відмовлено. 
У вказаному додатковому рішенні суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту надання йому правничої допомоги, але, врахувавши заперечення відповідача щодо розумності заявленого позивачем розміру відповідних витрат, дійшов висновку про те, що заявлені до стягнення витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 40 000,00 грн, слід обмежити до 20 000,00 грн.
Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, Одеська митниця звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Одеської області 15.12.2025 у справі №916/2871/25 та ухвалити нове, яким зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, які були викладені Одеською митницею у клопотанні про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, яка була надана позивачем в суді першої інстанції та зводяться до того, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн. становить 6,6 прожиткових мінімумів на працездатних осіб з 01.01.2025 року, або 2,5 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, або мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі за 416,65 годин роботи. Вказане, на переконання апелянта свідчить про те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги того, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу в суді у розмірі 20 000,00 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення судом першої інстанції адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співрозмірності.
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.12.2025 для розгляду справи №916/2871/25 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді – Савицького Я.Ф., суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської митниці на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 у справі №916/2871/25 та призначено її розгляд на 25.03.2026 о 12:00 год. Крім того, вказаною ухвалою продовжено розгляд апеляційної скарги відповідача на розумний строк; позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу; роз`яснено учасникам справи про їх право у цій же строк подати до суду будь-які заяви та клопотання процесуального характеру.
20.01.2026 до суду апеляційної інстанції від ТОВ «МАЖЕСТИК» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення без змін. 
Позивач зауважує, що Одеська митниця, заявляючи про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на завищену суму гонорару Адвоката, ігнорує зменшення місцевим господарським судом заявленої позивачем до стягнення суми адвокатских витрат на 50%.
Крім того, 22.01.2026, відзив на апеляційну скаргу до суду надійшов від СБУ, в якому остання вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості та становить надмірний тягар для відповідача. Крім того, на переконання третьої особи, відсутні підстави стверджувати, що розгляд справи №916/2871/25 вимагав значного обсягу юридичної роботи та потребував значних витрат часу представника позивача. З огляду на вказане, СБУ зазначає, що беручи до уваги принципи диспозитивності та змагальності господарського судочинства, критерії реальності, розумності, співмірності та пропорційності до характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, у даному випадку наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу.
Судова колегія залишає поза увагою вищенаведені вимоги та аргументи третьої особи, з огляду на таке.
За приписами ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Також, згідно з ст. 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Статтею 258 Господарського процесуального кодексу України визначені вимоги для форми та змісту апеляційної скарги.
Так, за вказаною статтею, в апеляційній скарзі апелянтом зазначається, зокрема, у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення; нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції тощо.
Виходячи з вищезазначеного, судова колегія зазначає, що по суті вищевказаний відзив СБУ є апеляційною скаргою. Однак, для подання апеляційної скарги встановлюються окремі вимоги щодо її форми, строку на її подання та документів, що надаються разом з апеляційною скаргою, а тому, остання подана не у відповідності до приписів ст. 258 Господарського процесуального кодексу України.
Разом з цим, згідно зі ст. 265 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право приєднатися до апеляційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали. До апеляційної скарги мають право приєднатися також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки.
Втім, як свідчать наявні матеріали справи, СБУ до суду апеляційної інстанції не зверталось з окремою апеляційною скаргою на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 у справі №916/2871/25, а також не скористалась своїм правом на приєднання до апеляційної скарги Одеської митниці.
В той же час, відповідно до частин 1, 5 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. 
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи (частини 2-4 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).
В свою чергу, відповідно до статей 258 та 263 Господарського процесуального кодексу України, заявами по суті справи на стадії апеляційного провадження є саме апеляційна скарга та відзив на апеляційну скаргу.
При цьому, у відзиві на апеляційну скаргу учасник справи зазначає своє обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог саме апеляційної скарги, а не вимоги (підстави) для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони викладаються в окремій апеляційній скарзі, з якою, як вже було зазначено вище, прокурор до Південно-західного апеляційного господарського суду не звертався.
Отже, оскільки відзив СБУ за своїм змістом та смисловим наповненням є оспоренням оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції, то третя особа-2 також ініціює перегляд такого рішення шляхом подання процесуального документу, який не є апеляційною скаргою, поданою у встановленому законом порядку, а відтак, суд апеляційної інстанції не враховує такий відзив на апеляційну скаргу, поданий СБУ при апеляційному перегляді додаткового рішення від 15.12.2025 у справи №916/2871/25.
Ухвалою суду від 09.03.2026 задоволено клопотання представника ТОВ "МАЖЕСТИК" – адвоката Чукітової Вікторії Віталіївни про надання їй можливості брати участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів – через систему відеоконференцзв`язку “EasyCon”. Вирішено здійснювати розгляд справи №916/2871/25 в режимі відеоконференції.
У судове засідання 25.03.2026 з`явився представник Одеської митниці, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а оскаржуване додаткове рішення – скасувати, з прийняттям нового рішення, яким зменшити витрати на правничу допомогу позивача. 
Позицію відповідача підтримав представник Служби безпеки України.
Представник ТОВ «МАЖЕСТИК», який взяв участь у судове засіданні в режимі відеоконференції, заперечував проти апеляційної скарги відповідача, просив відмовити у задоволенні останньої та залишити оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції без змін.
Представник Держказначейства у судове засідання не з`явився. Про дату час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
Відповідно до положень ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У судовому засіданні 25.03.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені додаткового рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно зі ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За положеннями ст. 131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Згідно ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України). 
Як зазначає позивач, у зв`язку із розглядом позовної заяви в суді першої інстанції, з боку ТОВ «МАЖЕСТИК» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн. 
У частині 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Положеннями ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Відсутність документального підтвердження факту понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.
Разом з цим, судова колегія зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні положень Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18).
У даному контексті судова колегія враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22.12.2018 у справі №826/856/18, згідно з якою розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (також див. постанови Верховного Суду від 26.11.2020 у справі №922/1948/19, від 12.08.2020 у справі №916/2598/19, від 30.07.2019 у справі №911/1394/18).
Підсумовуючи наведене апеляційна колегія звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.05.2019 у справі №922/576/18, де суд касаційної інстанції зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №520/9408/18.
Вказану правову позицію щодо застосування положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд, висловив, зокрема, у постановах від 03.05.2019 у справі №910/10911/18, від 14.05.2019 у справі №922/576/18, від 29.05.2019 у справі №910/10483/18, від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 25.06.2019 №916/1340/18.
У даній справі на підтвердження понесення судових витрат в суді першої інстанції в сумі 40 000,00 грн ТОВ «МАЖЕСТИК» надало суду наступні документи:
1) Договір про надання правничої допомоги від 20.05.2025 №б/н (далі – Договір), укладений між ТОВ «МАЖЕСТИК» (Замовник, Клієнт) та адвокатом Чукітовою Вікторією Віталіївною (Виконавець, Адвокат), за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Виконавець зобов`язується за дорученнями Замовника надавати останньому консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього в рганах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в органах внутрішніх справ, прокуратури, слідства, судових органах та інших, надалі - “Послуги” (п.1.1, п. 2.3 Договору).
Відповідно до п.2.1 Договору послуги надаються Замовнику шляхом:
- усного та письмового консультування з юридичних питань;
- складання проектів необхідних процесуальних документів, скарг, претензій та позовних заяв тощо;
- надання консультаційних послуг щодо захисту інтересів Замовника в органах судової влади;
- особистої участі адвоката шляхом представництва Замовника в загальних, адміністративних та господарських судах України усіх інстанцій;
- захист представників Замовника або осіб від Замовника в органах досудового слідства, судових органах, прокуратури;
- участі на всіх стадіях кримінального процесу.
При цьому, пунктом 4.1 Договору встановлено, що Сторони письмового погоджують ціну Послуг за кожним окремо дорученням. Погодження ціни може відбуватись у спрощений спосіб – шляхом підписання актів наданих послуг та (або) виставленням Виконавцем та оплатою Замовником рахунків.
За п. 5.1 Договору, Замовник оплачує Послуги, які надав Виконавець, на поточний рахунок останнього.
Відповідно до п. 5.2 Договору, щомісячно або після закінчення певних етапів надання Послуг Виконавець надсилає Замовнику разом з рахунком акт наданих послуг у двох примірниках. Замовник підписує, датує і повертає Виконавцю один примірник такого акта або надсилає Виконавцю мотивовану відмову від його підписання протягом 5 робочих днів після надсилання акта. У разі, якщо Замовник не поверне примірник підписаного акта або не повідомить Виконавця про відмову від його підписання протягом 5 робочих днів, акт наданих послуг вважається підписаним в редакції Виконавця.
Отже, відповідно до вказаного Договору про надання правової допомоги, сторонами узгоджено, що вид та обсяг відповідних послуг Адвоката надається Клієнту за окремими дорученнями та оплачується, виходячи із вартості, встановленої а Акті наданих послуг, що укладається, згідно з таким дорученням.
За приписами п.7.4 Договору, Зміни в цей Договір можуть бути внесені за взаємною згодою Сторін, що оформляється додатковою угодою до цього Договору.
2) 20.05.2025 між Клієнтом та Адвокатом була укладена Додаткова угода №1 до Договору про надання правової допомоги від 20.05.2025, відповідно до якої Адвокат надає Клієнту правову допомогу у судовій справі за позовом ТОВ «МАЖЕСТИК» до Одеської митниці (Державна митна служба України в особі відокремленого підрозділу «Одеська митниця») про стягнення коштів у Господарському суді Одеської області.
Також, у вказаній Додатковій угоді Сторони визначили, що адвокатський супровід зазначеної судової справи становить 40 000 грн.
Зазначені Договір про надання правової допомоги та Додаткова угодо до нього підписані Сторонами без жодних зауважень та скріплені печатками ТОВ «МАЖЕСТИК».
3) 02.12.2025 між ТОВ “МАЖЕСТИК” та адвокатом Чукітовою Вікторією Віталіївною складено та підписано Акт приймання-передачі послуг правової допомоги за Договором про надання правової допомоги від 20.05.2025.
Відповідно до вказаного Акту, в межах виконання умов Договору від 20.05.2025 та Додаткової угоди від 20.05.2025 до цього Договору, Адвокатом надано, а Клієнтом прийнято в межах судової справи №916/2871/25 наступні послуги:
1. Підготовка до розгляду справи: аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики, надання юридичних консультацій.
2. Складання, оформлення позовної заяви, відповіді на відзив.
3. Аналіз відзиву, додаткових пояснень третьої особи, заперечень на відповідь на відзив, пояснень СБУ.
4. Участь у судових засіданнях (5).
Також, у даному Акті визначено, що відповідно до Додаткової угоди №1-до Договору загальна сума за надані послуги становить 40 000 (десять тисяч) гривень 00 коп.
Замовник засвідчує, що послуги надані якісно, в повному обсязі, претензій щодо наданих послуг немає. 
Виконавець засвідчує, що оплата за послуги отримана від Замовника своєчасно і в повному обсязі, претензій до нього не має.
4) Матеріали справи свідчать, що представництво інтересів позивача в суді першої інстанції здійснювала адвокат Чукітова Вікторія Віталіївна, яка діяла на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВН №1541328 від 18.07.2025 на надання правничої (правової) допомоги на підставі Договору про надання правничої допомоги б/н від 20.05.2025;
Матеріали справи містять докази написання адвокатом Чукітовою В.В. процесуальних документів в ході судового розгляду справи №916/2871/25, а саме: позовної заяви, відповіді на відзив відповідача.
Участь адвоката Чукітової В.В. у судових засіданнях в суді першої інстанції підтверджується наявними у матеріалах даної справи протоколами судових засідань.
Тобто, Адвокатом виконані взяти на себе відповідні зобов`язання, які відображені в Акті наданих послуг від 02.12.2025.
Таким чином, позивачем надано належні докази в підтвердження факту надання йому Адвокатом послуг в Господарському суді Одеської області на суму 40 00,00 грн, яка є узгодженою сторонами, що є підставою для її розподілу за правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, розподіл цих витрат залежить безпосередньо від результату розгляду справи (з урахуванням апеляційного перегляду справи).
Таким чином, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, визначеними Господарським процесуальним кодексом України, обов`язок з відшкодування понесених позивачем відповідних судових витрат покладається у даному випадку саме на відповідача.
При цьому, судова колегія наголошує на тому, що зазначена сума є фіксованим розміром адвокатської винагороди, який не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого Адвокатом часу, а отже, є чітко визначеним.
У контексті наведеного апеляційний суд зазначає, що фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених Договором умов платежу - конкретний склад дій Адвоката, що були вчинені на виконання Договору правової допомоги й призвели до настання відповідних умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
У разі погодження між Адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та Клієнтом фіксованого розміру гонорару, такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого Адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги Клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вказує, що у даному випадку фіксований розмір гонорару, погоджений між Клієнтом та Адвокатом у Договорі про надання правничої допомоги від 20.08.2025 №20/08/25, в Завданнях №1 від 20.08.2025 і №2 від 03.11.2025, а також в Актах від 24.09.2025 №1/20082025 та від 19.02.2026 №2/20082025 здачі-прийому наданих послуг до вказаного Договору, означає те, що у разі настання визначених таким Договором умов платежу – конкретний склад дій Адвоката, що були вчинені на виконання умов Договору та призвели до настання відповідного результату (задоволення позову), не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у цих конкретних правовідносинах, що склалися між Клієнтом та його Адвокатом у цій справі, як і не має значення витрачений адвокатом Чукітовою В.В. час на надання послуг правничої допомоги.
З урахуванням викладеного, судова колегія зазначає, що вартість послуг з надання правничої допомоги була погоджена між адвокатом Чукітовою В.В. та ТОВ «МАЖЕСТИК» у фіксованому розмірі, який не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого Адвокатом часу, а отже, є чітко визначеним.
Разом з цим, судова колегія зазначає, що надані заявником докази на підтвердження витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, при визначенні суми відшкодування Суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, про що йдеться у додатковій ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20.
Колегія суддів звертає увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.
Наведена правова позиція викладена у постанові ОП КГС у складі ВС від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 та додатковій постанові Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 виснувала про те, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
При цьому, частиною 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №910/4881/18.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 11.09.2020 у справі №922/3724/19.
Однак, у такому випадку (заявлення клопотання про зменшення судових витрат на адвоката) на сторону (у цьому разі – відповідача) покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат на оплату послуг адвоката, що узгоджується з принципом змагальності сторін.
Як зазначалось вище, відповідач в суді першої інстанції заявив клопотання про зменшення суми судових витрат, яка підлягала відшкодуванню за результатом розгляду справи, посилаючись, у тому числі на те, що заявлена сума адвокатських витрат є надміру завищеною.
Суд першої інстанції, з огляду на обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду Адвокатом документів, враховуючи наведену Одеською митницею позицію щодо суми заявлених позивачем адвокатських витрат, з урахуванням принципу співмірності витрат на оплату послуг Адвоката, частково задовольнив відповідне клопотання відповідача, внаслідок чого відшкодування витрат ТОВ «МАЖЕСТИК» на професійну правничу допомогу було зменшено до 20 000,00 грн.
Проте, Одеська митниця також не погодилась і з наведеною сумою, що призначена судом першої інстанції до стягнення, у зв`язку з чим оспорює останню в суді апеляційної інстанції та просить суд ще зменшити відповідну суму.
У контексті наведеного судова колегія зауважує, що з урахуванням вищенаведених приписів законодавства, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності відповідного заперечення сторони або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (постанова Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).
Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №920/13/19 наголосив, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст.129 цього Кодексу.
У постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №810/4749/15 висловлено позицію, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Як зазначалось вище, ТОВ “МАЖЕСТИК” доведено розмір суми адвокатських витрат, яка підлягає стягненню на користь позивача (з урахуванням задоволення клопотання відповідача про зменшення первісно зазначеної суми).
Водночас, не погоджуючись і зі зменшеним розміром адвокатських витрат, Одеська митниця в своєї апеляційній скарзі лише цитує загальні норми процесуального права та позицію Верховного Суду щодо надмірності сум судових витрат, які заявляються сторонами у судових справах, проте, свою позицію позивач жодним чином не доводить конкретними фактами, виходячи з обставин саме даного спірного випадку.
Апеляційна скарга Одеської митниці взагалі не містить будь-яких підстав, які могли би дозволити суду апеляційної інстанції дійти висновку про надмірність визначеної судом першої інстанції суми, що підлягає стягненню з позивача, у якості відшкодування витрат на правничу допомогу, які поніс відповідач.
При цьому, судова колегія критично ставиться до посилання відповідача на те, що підставами для додаткового зменшення адвокатських витрат є те, що гонорар Адвоката (з урахуванням зменшення відповідної суми в суді першої інстанції) становить, зокрема, 2,5 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі. 
В контексті наведеного судова колегія наголошує на тому, що зазначена вартість адвокатських послуг є договірною та погодженою сторонами, і встановлення її на відповідному рівні є правом сторін. 
Водночас, апеляційний суд зауважує, що доводи апелянта, з урахуванням вже здійсненого зменшення адвокатських витрат судом першої інстанції, не спростовують обставин, встановлених судом, а є наданням своєї суб`єктивної оцінки та відношення до узгодженої сторонами суми гонорару Адвоката.
Апеляційна скарга Одеської митниці взагалі не містить будь-яких підстав, які могли би дозволити суду апеляційної інстанції дійти висновку про надмірність визначеної судом першої інстанції суми, що підлягає стягненню з відповідача, у якості відшкодування витрат на правничу допомогу, які поніс позивач.
Так, апелянтом не надано жодного належного доказу того, що сума у 20 000,00 грн є у даному випадку неспівмірною зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №22/1964/21).
Апелянтом не зазначається про будь-яку необ`єктивність додаткового рішення, що оскаржується; не наводиться жодного порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права при винесенні відповідного додаткового рішення; доводи, викладені в апеляційній скарзі правильність висновків місцевого господарського суду не спростовують, а полягають лише у незгоді відповідача із сумою, яка визначена судом першої інстанції для стягнення.
Крім того, апелянт, заявляючи, що сума витрат на правничу допомогу у межах справи №916/2871/25 у сумі 20 000,00 грн має бути зменшена, не надає жодних пояснень, яку саме суму він вважає належної до стягнення та не вказує до якого вартісного рівня слід зменшити гонорар Адвоката позивача у даному спірному випадку.
При цьому, ураховуючи предмет та підстави позовних вимог у справі, виходячи з характеру спірних правовідносин, приймаючи до уваги виконаний у даній справі Адвокатом обсяг робіт, ціну позову тощо, суд зазначає, що присуджена до стягнення сума витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн (з урахуванням зменшення судом заявленої відповідачем суми адвокатських витрат) є обґрунтованою порівняно зі складністю справи та обсягом наданих Адвокатом послуг.
Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що у даному випадку саме неправомірні дії Одеської митниці зумовили понесення позивачем збитків та змусили позивача прийняти рішення щодо подачі позову до суду, наслідком чого стало звернення Товариства до Адвоката за правовою допомогою та, відповідно, понести вищезазначені витрати.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення вимоги позивача та стягнення на користь ТОВ “МАЖЕСТИК” витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн. є законним та обґрунтованим.
Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне додатково зазначити, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки наведених учасниками справи обґрунтувань, дослідження та оцінки доказів за правилами статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України.
У даному контексті судова колегія вказує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо).
Отже, аргументи апелянта про необґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції під час апеляційного перегляду останнього не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги положення чинного законодавства і встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Одеської митниці на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 у справі №916/2871/25, яке прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, задоволенню не підлягає, а вказане додаткове рішення місцевого господарського суду залишається без змін.
Керуючись ст.ст. 126, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.
Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 у справі №916/2871/25 залишити без змін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови складений та підписаний 30.03.2026.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Ярош А.І.