Сторожинецький районний суд Чернівецької області 
Справа № 594/232/25 
Провадження № 1-кп/723/514/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2026 року м. Сторожинець

Сторожинецький районний суд
Чернiвецької областi

в складi: одноособово - головуючого суддi ОСОБА_1 
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12025211110000087 від 18.02.2025 року по обвинуваченню 
ОСОБА_3  ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженки Бабинці Борщівського району Тернопільської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, приватний підприємець, раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.1 ст.332 КК України,
учасники судового провадження: 
прокурор ОСОБА_4 
обвинувачена ОСОБА_3 
захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_5 
встановив:
ОСОБА_3 в грудні 2023 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, проживаючи за місцем свого проживання у м. Борщів Тернопільської області, якій достовірно було відомо, що в Україні з 24.02.2022 року введено військовий стан та введені тимчасові обмеження щодо виїзду військовозобов`язаних чоловіків з території України, маючи повнолітнього сина, який підпадає під введені тимчасові обмеження. Так, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на вчинення пособництва у виготовленні невстановленою особою підробленого висновку про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги догляду на не професійній основі, не спеціалізованим способом та не підприємством, яке повинно здійснювати виготовлення та видачу таких висновків, шляхом надання нею особистих даних, з метою подальшого використання зазначеного підробленого висновку для усунення перешкоду при перетині державного кордону України її військовозобов`язаним сином ОСОБА_6 .
ОСОБА_3 в грудні 2023 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, відшукала невстановлену особу, яка допомогла виготовити висновок про наявність порушень пункцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пресуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на не професійній основі, без проходження лікарсько- консультативної комісії, порядок і обов`язковість проходження якої, передбачено Наказом міністерства хорони здоров`я України №407 від 09 березня 2021 року «Про затвердження юрм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» та за відсутності умов які б надавали їй можливість отримати такий висновок на законних підставах.
В подальшому, ОСОБА_3 невстановленій досудовим розслідуванням особі надала свої анкетні дані, які невстановленою особою використано під час виготовлення підробленого висновку про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на не професійній основі на ім`я ОСОБА_3 . В подальшому отримала вказаний підроблений офіційний документ, таким чином отримала реальну можливість його використовувати у своїй злочинній діяльності спрямованні на досягненні єдиного злочинного умислу.
Окрім цього, 16.01.2024 року ОСОБА_3 , маючи із собою завідома підроблений висновок про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на не професійній основі №695 від 22.12.2023 року на своє ім`я, перебуваючи на державному кордоні України пункту пропуску «Красноїльськ» Чернівецької області виник злочинний умисли направлений на використання завідомо підробленого документа.
Так, 16.01.2024 року о 00:45 год ОСОБА_3 , перебуваючи на державному кордоні України пункт пропуску «Красноїльськ» Чернівецькоїобласті усвідомлюючи протиправний характер свого діяння пред`явила працівникам ДПС України завідома підроблений висновок про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги : догляду на не професійній основі №695 від 22.12.2023 року на своє ім`я, як підставу для усунення перешкоду при перетині державного кордону України її військовозобов`язаним сином ОСОБА_6 .
Окрім цього, в грудні 2023 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання у м. Борщів Тернопільської області та реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне переправлення особи чоловічої статті віком від 18 до 60 років, через державний кордон України, а саме свого сина ОСОБА_6 .
Так, остання завчасно підготувала та в подальшому використали завідома підроблений висновок про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватися потребують соціальної послуги з догляду на не професійній основі №695 від 22.12.2023 року, на своє ім`я, з метою усунення перешкод в перетині державного кордону ОСОБА_3 , та 16.01.2024 року о 00:45 год., через пункт пропуску «Красноїльськ» Чернівецької області, на автомобілі «TOYOTA» номерний знак НОМЕР_1 здійснила незаконне переправлення через державний кордон свого сина ОСОБА_6 , усунувши перешкоду останньому в такому перетині, шляхом пред`явлення підроблених документів та видуманих обставин із супроводу при здійсненні пропускного контролю працівниками ДПС України, внаслідок чого останній не законно та безпідставно перетнув державний кордон.
В подальшому, ОСОБА_3 16.01.2024 о 03:28 год., через пункт допуску «Порубне» Чернівецької області повернулась на територію України на автомобілі «TOYOTA» номерний знак НОМЕР_1 , без будь якої сторонньої допомоги, однак ОСОБА_6 , по даний час на територію України не повернувся.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченного ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358 КК України - пособництво у підробленні офіційного документа, яке видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такий документ, і яке надає права, з метою використання його іншою особою.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченного ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченного ч.1 ст.332 КК України - незаконному переправленні осіб через державний кордон України, шляхом усунення перешкод.
В судовому засіданні обвинувачена  ОСОБА_3 свою вину у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.1 ст.332 КК України, визнала повністю, пояснила та підтвердила всі обставини зазначені в обвинувальному акті. Так, дійсно їй відомо, що в Україні з лютого 2022 року введено військовий стан та діють обмеження для чоловіків призовного віку. Вона знайшла через своїх знайомих людей, які допомогли їй видати медичний висновок про неіснуючу інвалідність та використати цей документ для переправлення свого повнолітнього сина за кордон, щоб він міг уникнути мобілізації. Щиро розкаюється у вчиненому, просить суд суворо її не карати.
Враховуючи, що обвинувачена  ОСОБА_3 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй правопорушеннь при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що учасники судового провадження прокурор, обвинувачена та її захисник не оспорюють фактичні обставини провадження і правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд роз`яснивши їм положення ст.349 ч.3 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд вислухавши думку учасників судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. 
Дії обвинуваченої  ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.5 ст.27 КК України - пособництво у підробленні офіційного документа, яке видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такий документ, і яке надає права, з метою використання його іншою особою.
Дії обвинуваченої  ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа.
Дії обвинуваченої  ОСОБА_3 суд кваліфікує за  ч.1 ст.332 КК України - незаконному переправленні осіб через державний кордон України, шляхом усунення перешкод.
Вина обвинуваченої  ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.1 ст.332 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю. 
Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Суд враховує, що у Постанові від 10.07.2018 року (справа №148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
У Постанові від 14.06.2018 року (справа №760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Верховний суд зауважив, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.
При призначенні покарання обвинуваченій  ОСОБА_3 , суд виходить із встановленої статтею 50 КК України його мети, спрямованої на виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, яка раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивно, являється приватним підприємцем, займається волонтерською діяльністю, не перебуває на «Д» обліку у лікаря нарколога та психіатра, вину свою визнала та щиро розкаюється, обставини, які пом`якшують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій  ОСОБА_3 відповідно до ст.66 КК України є щире розкаяння та повне визнання своєї вини. 
Враховуючи обставини справи та особу винної, враховуючи пом`якшуючі обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, відсутність обтяжуючих обставин, враховуючи думку прокурора, який просив застосувати до обвинуваченої покарання за ч.5 ст. 27 ч.1 ст.358 та ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу, за ч. 1 ст. 332 КК України у виді позбавлення волі, суд вважає, що обвинуваченій за ч.5 ст. 27 ч.1 ст.358 та ч.4 ст. 358 КК України слід призначити покарнаня у виді штрафу. 
Положеннями ч. 3 ст. 72 КК передбачено, що основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно, тому суд вважає, що штраф, призначений як основне покарання при сукупності, необхідно виконувати самостійно, а не складати з іншими видами покарань. 
Щодо ч.1 ст. 332 КК України обвинуваченій можливо призначити основне покарання у виді найменшої межі передбаченої санкції статті у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, тобто із звільненням її від відбування покарання з випробуванням і призначенням іспитового строку, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої  ОСОБА_3 не обирався.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази відсутні. 
На пiдставi викладеного, та керуючись ст.ст. 349, 367-371, 373-374, 615 КПК України, суд, -
ухвалив:
ОСОБА_3  визнати винуватою у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.1 ст.332 КК України та призначити їй міру покарання:
за ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358 КК України у виді штрафу в сумі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн. 
за ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу в сумі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання  ОСОБА_3 у виді штрафу в сумі 8 500 грн. 
Згідно вимог ч. 3 ст. 72 КК основне покарання у виді штрафу, призначений як основне покарання при сукупності, виконувати самостійно.
За ч.1 ст. 332 КК України призначити  ОСОБА_3 позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, поклавши на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:
-періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації.
На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького Апеляцiйного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Суддя Сторожинецького районного суду ОСОБА_7