УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/3540/25 Головуючий у 1-й інст. Васильчук Л. Й. 
Номер провадження №33/4805/160/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: захисника – адвоката Радзивіла В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Радзивіла Віталія Олександровича, в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 15 жовтня 2025 року, якою останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 15 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, призначено їй адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 27 травня 2025 року о 12-52 год у м. Звягелі Житомирської області по вул. Василя Карпенка, 68 керувала транспортним засобом Seat Ibiza, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням газоаналізатора алкотестер Драгер та в найближчому лікувальному закладі КНП «Звягельська багатопрофільна лікарня» ОСОБА_1 відмовилась, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 3 ст.130 КУпАП.
Не погодившись із вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Радзивіл В.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що долучене до матеріалів відео є неналежним та недопустимим доказом, оскільки воно є неповним та не зазначено технічний засіб на який воно здійснювалось. Зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази встановлення та наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, вимоги працівників поліції про проходження останньою огляду та її відмови від такого. Крім того, працівники поліції не забезпечили доставку водія протягом 2-годинного строку з моменту затримання до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження огляду, відповідне право ОСОБА_1 не роз`яснювалось, направлення не надавалось, уповноважений орган з надання безоплатної вторинної правової допомоги не повідомлявся. Від керування транспортним засобом у встановленому законом порядку водій не відсторонена.
Разом із апеляційною скаргою адвокат подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження посилався на те, що 14 листопада 2025 року його апеляційну скаргу постановою Житомирського апеляційного суду повернуто. Апеляційну скаргу вдруге подав 05 грудня 2025 року. Вважає строк на оскарження постанови суду першої інстанції таким, що пропущений з поважних причин.
Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення адвоката Радзивіла В.О., який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, доходжу наступного висновку.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.
Адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані, зокрема, алкогольного сп`яніння.
Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.
Як на докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №343222 від 27 травня 2025 року; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого огляд у медичному закладі відносно ОСОБА_1 не проводився у зв`язку з відмовою; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого такий огляд не проводився у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 ; постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4828767 від 27 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, яка набрала законної сили та не оскаржувалась; диск з відеозаписом з фіксацією на ньому зупинки транспортного засобу; рапорт поліцейського СРПП Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області; копію постанови Звягельського міськрайонного суду Житомирської області №285/764/25 від 28 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП.
Вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, передбаченого ст. 130 КУпАП, з огляду на наступне.
Зі змісту ч. 3 ст. 130 КУпАП вбачається, що складовою частиною об`єктивної сторони в даному правопорушенні є відмова особи, яка керує транспортним засобом від огляду на стан сп`яніння.
Як вбачається з матеріалів справи та відеозаписів з фіксацією обставин події, працівниками поліції не було задокументовано, обґрунтовано та доведено належними і допустимими доказами відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння.
Апеляційним судом встановлено, що на долученому до матеріалів справи відеодиску міститься три відеофайли з відеореєстратора службового автомобіля працівників поліції (загальна тривалість близько 3-х хвилин), на якому зафіксовано момент зупинки автомобіля Seat Ibiza, д.н.з НОМЕР_2 , працівник поліції підійшов до транспортного засобу з пасажирського місця якого вийшла жінка. Аудіоряду вказані записи не містять.
Тобто відеозапис взагалі не містить підтвердження обставин, зазначених у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, виявлення у ОСОБА_1 будь-яких ознак алкогольного сп`яніння, вимоги про проходження огляду та відмови водія від такого. Разом з тим, жоден із складених щодо ОСОБА_1 документів не містить її підпису.
Згідно рапорту начальника САП Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області ст.лейтенанта поліції Лібіченка Олега у зв`язку з технічними несправностями та в результаті регламентних робіт на сервері зберігання відеозаписів з портативних відеореєстраторів поліцейських, не можливо викачати та здійснити запис на носій відеозапис із портативних відеореєстраторів поліцейських, який проводився під час складання адміністративних матеріалів за ч. 3 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 . 
Отже, перевіривши зібрані у справі докази, з урахуванням недостатньої інформативності відеозапису суд позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена за відсутності ОСОБА_1 , проте за участю її захисника Радзивіла В.О., який заперечував викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини.
Доказів на спростування заперечень скаржника, викладених у апеляційній скарзі, апеляційний суд не знайшов. 
Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
У п.п. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
Згідно з п. 5 розділу ІІ Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
В ході дослідження відеодиску, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд погоджується із доводами захисника скаржника, що запис не є повним, безперервним, відео надано короткими частинами без аудіоряду, що унеможливлює у повному обсязі встановити усі обставини справи, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення
Крім іншого, матеріали справи не містять саме відеозапису, як того вимагає чинне законодавство, про що вже зазначено вище у даній постанові суду, на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 у проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у найближчому закладі охорони здоров`я, що безпосередньо ставиться у провину останній. З інших доказів такі обставини суду встановити не вдалося. Відтак, апеляційний суд доходить висновку, що факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, що свідчить про те, що такий огляд водія проведений з порушенням вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП та положень вищевказаних Інструкцій № 1395, № 1026, що є підставою для визнання такого огляду недійсним, згідно з положеннями ч. 5 ст. 266 КУпАП.
При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що положення статті 266 КУпАП, в частині порядку проведення огляду водіїв на стан сп`яніння із застосуванням технічних засобів відеозапису без присутності двох свідків, є чітко визначеними. Залучення двох свідків до огляду на стан сп`яніння, а так само фіксації відмови водія від огляду, є обов`язковим лише у разі неможливості застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису.
Вищевикладене ставить під сумнів законність дій працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу, що в силу правового принципу «плодів зіпсованого дерева» є підставою вважати всі наступні дії поліцейських та здобуті у справі дані, в тому числі огляд водія, неправомірними.
Доктрина «плодів отруйного дерева», сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України». Іноді використовується також фраза: «плід отруєного дерева».
Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.
На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.
У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.
У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника про відсутність в матеріалах справи доказів відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку за обставин, описаних у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №343222 від 27 травня 2025 року, у зв`язку із чим, та за сукупністю з іншими обставинами, у даному конкретному випадку складені процесуальні документи відносно неї не можуть бути визнані належними, допустимими та достатніми доказами вини у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП. Всі сумніви щодо доведеності вини порушника тлумачаться на його користь, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 відомості підтверджуються доказами у справі, які не можна визнати допустимими, а тому протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку також не можна визнати доказом вини ОСОБА_1 в розумінні ст. 251 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції з ухваленням нової постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 15 жовтня 2025 року.
Апеляційну скаргу адвоката Радзивіла Віталія Олександровича, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 15 жовтня 2025 року скасувати.
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь