ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

10 березня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/221/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Кучерука Антона Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнати протиправним та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2026 року через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему до Луганського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви адвоката Кучерука Антона Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, яким просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 09.09.2022 №44037/675393/13864/25 про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість зі щомісячної страхової виплати за період з 01.09.2022 по 30.09.2024.
В обґрунтування позову зазначено, що Позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 .
Довідкою від 06.11.2025 № 1238-7002342763 підтверджується статус Позивача як внутрішньо переміщеної особи.
Згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААА № 033166 від 05.06.2019 Позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 25% з 01.07.2019 безстроково по професійному захворюванню.
Таким чином, починаючи з 01.07.2019 позивач має право на отримання страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від професійного захворювання, яке спричинило втрату працездатності.
Представником Позивача було скеровано до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі – Відповідач) адвокатський запит від 04.12.2025 № 9 АБ/вих. з проханням надати копію матеріалів справи про страхові виплати, призначені Позивачу у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, яка мала містити, зокрема (але не виключно), щомісячний розрахунок страхових виплат, які були призначені, та які було фактично сплачені Позивачу, починаючи з 01.01.2022 і до моменту подання даного адвокатського запиту.
У відповідь на вказаний адвокатський запит Відповідач надав лист від 10.12.2025 №1200-0208-8/38094, в якому повідомив, що паперова справа Позивача від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області до Відповідача не передавалась, оскільки залишилась на тимчасово окупованій території Луганської області. В паперовому вигляді було передано лише постанову про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати, а також постанову від 09.09.2022 № 44037/675393/13864/25 про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати Позивача.
Після ознайомлення із постановою про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати стало відомо, що з 01.09.2022 ОСОБА_1 було припинено щомісячну страхову виплату на підставі ч. 2 ст. 16 та п. 6 ч. 1 ст. 46 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” у зв`язку з невідомим місцем мешкання.
Також у відповіді на адвокатський запит Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повідомило, що починаючи з 01.10.2024 подовжило нарахування та виплату Позивачу щомісячних страхових виплат.
Таким чином, Позивач не отримував належні йому щомісячні страхові виплати в період з 01.09.2022 по 30.09.2024.
Вищевказану бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду в Луганській області, як правонаступника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, щодо невиплати страхових виплат представник позивача вважає протиправною.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтуванням якого зазначено, що відповідно до мігрованої електронної особової справи ЕОС № 1182557692 ОСОБА_1 переданої від Фонду соціального страхування України до Пенсійного фонду України в ній містяться атрибути таких документів позивача: довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорту громадянина України, виписки з акту огляду МСЕК про встановлення, зняття або зміну групи інвалідності, акту П-4 (акт розслідування професійного захворювання), довідки про взяття на облік ВПО, рішення про призначення.
Згідно Постанови про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати від 09.09.2022 № 44037/675393/13864/25 ОСОБА_1 , відповідно до пункту 6 частини 1 статті 46, частині 2 статті 16 Закону 1105, Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області було призупинено страхові виплати з 01.09.2022, у зв`язку з відсутністю інформації про його місцезнаходження та неможливістю проведення верифікації персональних даних.
Вказане також підтверджено відомостями, що містяться в мігрованій електронній особовій справі Фонду соціального страхування України до Пенсійного фонду потерпілого ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки від 06 лютого 2018 року № 640 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи. Фактичним його місцем проживання/перебування є адреса: АДРЕСА_1 .
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, с. Писарівка Новопсковського району Луганської області є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України з 03 березня 2022 року.
Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області у зв`язку з відсутністю інформації про місцезнаходження потерпілого ОСОБА_1 та неможливістю провести верифікацію даних місця проживання у межах України постановою від 09.09.2022 №44037/675393/13864/25 припинило з 01.09.2022 виплату потерпілому щомісячної страхової виплати в розмірі 6520,49 грн. (невідоме місце мешкання).
25 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про продовження страхової виплати у зв`язку з нещасним випадком/професійним захворюванням та надав такі документи: довідку МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 05.06.2019 серія 12ААА №033166, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №640, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, паспорт громадянина України.
Відповідно до Постанови № 1182557692/1182557692-2024-1 від 05.12.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області ОСОБА_1 призначено щомісячну страхову виплату у сумі 8426,31 грн. Термін виплати з 01.10.2024 по 31.12.2054.
Отже, Головним управлінням позивачу продовжено нарахування та виплата щомісячних страхових виплат з місяця звернення, тобто з 01.10.2024.
Головне управління звертає увагу, що позивач після припинення йому виплат з 01.09.2022 та до 25.10.2024 за поновленням щомісячної страхової виплати не звертався та не надавав документів, підтверджуючих його реєстрацію в Україні, або інших документів, які б доводили його право на отримання страхових коштів за цей період.
Нормами Порядку №299 не визначено механізм виплати доплати страхових виплат за минулий період згідно із частиною четвертою статті 41 Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Враховуючи зазначене, розглянути питання щодо виплати позивачу щомісячної страхової виплати за період з 01.09.2022 по 30.09.2024 буде можливо після врегулювання механізму таких щомісячних страхових виплат за минулий період на законодавчому рівні.
04 грудня 2025 року до Головного управління звернувся адвокат Кучерук Антон Володимирович в інтересах ОСОБА_1 з адвокатським запитом в якому просив надати повну копію матеріалів справи про страхові виплати призначені його підзахисному в яких повинно міститися щомісячний розрахунок страхових виплат з 01.01.2022.
На вказаний адвокатський запит Головним управлінням надана відповідь від 10.12.2025 за вих. № 1200-0208-8/38094, в якій зокрема, зазначено, що розглянути питання щомісячної страхової виплати за період з 01.09.2022 по 30.09.2024 буде можливо після врегулювання механізму виплати щомісячних страхових виплат за минулий період на законодавчому рівні. До листа додана постанова про припинення та постанова про продовження страхових виплат. 31.12.2025 до Головного управління звернувся адвокат Кучерук Антон Володимирович з листом щодо досудового врегулювання спору з пропозицією нарахувати та виплатити щомісячні страхові виплати ОСОБА_1 за період з 01.09.2022 по 30.09.2024.
Головним управлінням на запит щодо досудового врегулювання спору адвокату надана відповідь від 21.01.2026 за вих. № 1200-0202-8/1708, в якій зазначено, що роз`яснення стосовно поновлення страхової виплати ОСОБА_1 надано на адвокатський запит рекомендованим листом Головного управління від 10.12.2025 №1200-0208-8/38094 на адресу: АДРЕСА_2 . Додатково повідомлено, що розглянути питання виплати щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 за період з 01.09.2022 по 30.09.2024 буде можливо після врегулювання механізму виплати щомісячних страхових виплат за минулий період на законодавчому рівні.
На підставі вищевикладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив в обґрунтування якої зазначено, що про порушення свого права на отримання страхових виплат Позивач дізнався лише після отримання листа Відповідача від 10.12.2025 № 1200-0208-8/38094 - разом із вказаним листом Відповідач надав постанову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 09.09.2022 № 44037/675393/13864/25 про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати.
Про існування оскаржуваної постанови Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 09.09.2022 року № 44037/675393/13864/25 про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати Позивачу стало відомо після отримання відповіді на адвокатський запит від 04.12.2025 №9АБ/вих.
Таким чином ознайомлення Позивача із оскаржуваною постановою відбулось лише 10.12.2025.
Відповідно до положень ч. ч. 4, 7 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», потерпілий у будь якому разі має право на поновлення таких виплат, однак у випадку якщо їх припинення відбулось з вини потерпілого, то за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням, а у випадку наявності вини Фонду - без обмеження протягом будь-якого строку.
Таким чином, право Позивача щодо виплати раніше призначеної соціальної виплати є абсолютним та не може бути обмежене будь-яким строком.
Отже, не залежно від підстав припинення страхових виплат потерпілий може звернутись за їх поновленням у будь-який час.
Оскільки страхову виплату призначено Позивачу безстроково, Позивач має обґрунтовані правомірні очікування на отримання страхових виплат протягом всього строку, на який вони були призначені, тобто з дати первісного призначення та пожиттєво.
Ухвалою суду від 06 лютого 2026 року прийнято адміністративну справу до провадження і відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідив матеріали справи, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінив докази відповідно до вимог статей72-77,90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов такого.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, як потерпілий внаслідок професійного захворювання.
Також до суду надана копія довідки від 06.02.2018 № 640 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 та довідки від 06.11.2025 №1238-7002342763, фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 .
Відповідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 05.06.2019 серія 12ААА №033166, ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 25% з 01.07.2019 та діє безстроково.
Згідно Постанови про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати від 09.09.2022 № 44037/675393/13864/25 ОСОБА_1 , відповідно до пункту 6 частини 1 статті 46, частині 2 статті 16 Закону 1105, п.6 ч. 1 ст. 46, ч. 2 ст. 16 Закону №1105-XIV (невідоме місце мешкання) Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області було призупинено страхові виплати з 01.09.2022, у зв`язку з відсутністю інформації про його місцезнаходження.
25 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про продовження страхової виплати у зв`язку з нещасним випадком/професійним захворюванням та надав такі документи: довідку МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 05.06.2019 серія 12ААА №033166, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №640, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, паспорт громадянина України.
Відповідно до Постанови № 1182557692/1182557692-2024-1 від 05.12.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області ОСОБА_1 призначено щомісячну страхову виплату у сумі 8426,31 грн. Термін виплати з 01.10.2024 по 31.12.2054.
Отже, Головним управлінням позивачу продовжено нарахування та виплата щомісячних страхових виплат з місяця звернення, тобто з 01.10.2024.
04 грудня 2025 року до Головного управління звернувся адвокат Кучерук Антон Володимирович в інтересах ОСОБА_1 з адвокатським запитом в якому просив надати повну копію матеріалів справи про страхові виплати призначені позивачу, в яких повинно міститися щомісячний розрахунок страхових виплат з 01.01.2022.
На вказаний адвокатський запит Головним управлінням надана відповідь від 10.12.2025 за вих. № 1200-0208-8/38094, в якій зокрема, зазначено, що розглянути питання щомісячної страхової виплати за період з 01.09.2022 по 30.09.2024 буде можливо після врегулювання механізму виплати щомісячних страхових виплат за минулий період на законодавчому рівні. До листа додана постанова про припинення та постанова про продовження страхових виплат.
Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності невиплати позивачу страхових виплат за період з 01.09.2022 по 30.09.2024.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Відповідно до вимог статті 173 Кодексу законів про працю України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (частина друга статті 7 Закону № 1706-VII).
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1706-VII закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.
Отже, прийняття законодавцем Закону № 1706-VII спрямоване на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, до яких належить і позивач, а не на звуження обсягу їх прав, закріплених в інших законодавчих актах України.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я визначає Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 1105-XIV).
Частиною першою статті 46 Закону № 1105-XIV, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 1105-XIV у чинній редакції передбачено, що 1. здійснення страхових виплат і надання соціальних послуг припиняються: 1) якщо потерпілим є особа, якій оформлено документи для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що страхові виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) у разі смерті отримувача страхових виплат; 7) у разі добровільної відмови від страхової виплати потерпілим або особами, які мають право на страхові виплати в разі смерті потерпілого; 8) в інших випадках, передбачених законом.
У пункті 1.12 Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11, зазначено, що в разі надходження рекомендацій Міністерства фінансів України за наслідками проведеної верифікації страхових виплат нарахування страхових виплат припиняється до завершення перевірки правомірності призначеної страхової виплати. У разі підтвердження інформації щодо неправомірно призначеної виплати видається постанова про відмову у страховій виплаті. Якщо інформація Міністерства фінансів України не підтверджується, нарахування виплат відновлюється з моменту припинення.
В якості підстави припинення нарахування страхових виплат з 01 вересня 2022 року відповідачем визначено пункт 6 частини першої статті 46 Закону № 1105-XIV.
Оскільки до жодного із законів про соціальне страхування, зокрема до частини першої статті 46 Закону № 1105-XIV, не внесено такої підстави припинення страхових виплат, як передбачено пунктом 1.12 розділу I Порядку № 11, то припинення страхових виплат з цієї підстави та відповідно ненарахування страхових виплат за період з 01 вересня 2022 року є неправомірним.
За змістом конституційних норм (статті 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 2 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.
Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.
Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості потерпілим, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою України не приймались.
Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
При цьому, суд ще раз акцентує свою увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Суханов та Ільченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).
Суд зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: "перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою" (параграф 30).
Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).
Суд звернув увагу, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).
Так, перший пункт передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).
Відповідно до вимог частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб.
Суд вважає, що перелік підстав для припинення виплати страхових виплат в Законі закріплено з метою недопущення нецільового використання коштів Фонду, що виділяються на такі виплати, та унеможливлення свавільного втручання органів державної влади у право особи на її отримання.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України), одним з елементів якого є правова визначеність положень законів та інших нормативно-правових актів.
За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною в Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).
Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 234/9296/17 зазначив, що частина перша статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яка передбачає припинення страхових виплат на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, суперечить частинам першій, другій статті 24, частині третій статті 25, частинам першій, четвертій статті 41, частині першій статті 46, частині першій статті 64 Конституції України, тому суд її не застосовує.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що Фонд, а у наступному і ГУ ПФУ, не виплачуючи страхові виплати позивачу за період з 01.09.2022 діяли не на підставі та не в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати постанову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 09.09.2022 № 44037/675393/13864/25 про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати 
01 січня 2023 року набув чинності Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі Закон № 1105-XIV), викладений в новій редакції.
Відповідно до ст. 4 Закону № 1105-XIV, уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку є Пенсійний фонд України.
Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1105-XIV, Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізовано шляхом їх приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року.
Постановою КМУ від 27 грудня 2022 року № 1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» припинено з 1 січня 2023 року, реорганізувавши шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, зокрема, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області.
Постановою КМУ від 29 листопада 2022 року № 1323 «Деякі питання забезпечення здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» встановлено, що залишки коштів, які утворилися на рахунках виконавчої дирекції Фонду соціального страхування та її робочих органів станом на кінець останнього банківського дня у системі електронних платежів Національного банку у 2022 році, перераховуються власниками рахунків в перший банківський день 2023 року на дохідний рахунок Пенсійного фонду України, відкритий в Державній казначейській службі для обліку коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, з подальшим їх спрямуванням цього ж дня на видатковий рахунок Пенсійного фонду України для здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
Пунктом 3 цієї постанови доручено Пенсійному фонду України з 2 січня 2023 року забезпечити здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі переданих виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування та її робочими органами справ, баз даних, носіїв інформації та програмного забезпечення, а також підготовлених нею виплатних документів на січень 2023 року.
На цей час заходи по вищезазначеній постанові виконано у повному обсязі. З січня 2023 року здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування фактично забезпечено Пенсійним Фондом України та його органами.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити нарахування ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат за період з 01 вересня 2022 року по 30 вересня 2024 року, та виплатити виниклу заборгованість з щомісячних страхових виплат за такий період.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Щодо строку звернення до суду суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до приписів ч.ч. 1, 5, 6 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.
Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.
Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.
Водночас, відповідно до ч.ч. 4, 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV, виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.
Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".
Виходячи з системного аналізу викладених норм в контексті спірних правовідносин, суд зазначає, що позивачу страхові виплати призначено безстроково, при цьому, згідно положень ч.ч. 4, 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV, потерпілий у будь якому разі має право на поновлення таких виплат, однак у випадку якщо їх припинення відбулось з вини потерпілого, то за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням, а у випадку наявності вини Фонду - без обмеження протягом будь-якого строку.
Отже, не залежно від підстав припинення страхових виплат потерпілий може звернутись за їх поновленням у будь-який час.
Оскільки страхову виплату призначено позивачу безстроково, позивач мав обґрунтовані правомірні очікування на отримання страхових виплат протягом всього строку, на який вони були призначені, тобто з дати первісного призначення та пожиттєво.
Процесуальний закон обмежує лише строк звернення до суду з позовом, та не може обмежувати строк захисту порушеного права, якщо нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, встановлені більші або необмежені строки для такого захисту.
Поряд із цим, слід урахувати, що у цій категорії спорів строк захисту порушеного права безпосередньо залежить від встановлення/невстановлення судом вини органу Фонду у припиненні страхових, а тому на стадії відкриття провадження у справі об`єктивна оцінка строку звернення до суду надана бути не може, а передчасне вирішення питання строків звернення до суду може створити необґрунтовані перешкоди позивачу у доступі до правосуддя.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав вирішувати клопотання відповідача, оскільки такий строк позивачем не пропущений.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.
При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 1064,96 грн., що підтверджується квитанцією № 8132-1519-7214-2229 від 02.02.2026.
З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 255, 257, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Кучерука Антона Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнати протиправним та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 09.09.2022 № 44037/675393/13864/25 про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити нарахування ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат за період з 01 вересня 2022 року по 30 вересня 2024 року, та виплатити виниклу заборгованість з щомісячних страхових виплат за такий період.
Стягнути за рахунок бюджетних Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 коп).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня повного судового рішення. 

Суддя 	О.В. Ірметова