Справа №295/6752/24
Категорія 67
2/295/1647/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.02.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі головуючого судді Перекупка І.Г., при секретарі судового засідання Конончук Ю.О., за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Богунського районного суду м. Житомира справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В: 

До Богунського районного суду м. Житомир звернувся ОСОБА_4 з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обгрунтування позовних вимог вказав, що між ним, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Позивач), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Відповідач), 19 серпня 2008 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис № 1333. Шлюб розірвано на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомир від 15.05.2024 р. (Справа № 295/6557/24). В шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Під час зареєстрованого шлюбу Позивач спільно із Відповідачем за спільні кошти побудували житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 123,89 кв. м., що підтверджується даними з інформації з Державного реєстру речових право на нерухоме майно від 26 квітня 2024 р.Так, зазначений житловий будинок зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія ЖТ №142163091648 від 07 листопада 2016 р. Управлінням ДАБІ у Житомирській області.
Сторони спільно здійснювали будівництво зазначеного будинку, вкладаючи в його будівництво спільні кошти та власні сили, тому зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя.
Для обслуговування зазначеного будинку згідно рішення Житомирської міської ради № 308 від 06 вересня 2016 р. було передано у власність Відповідача земельну ділянку кадастровий номер 1810136300:05:009:0093 площею 0,0687 га.
Зважаючи, що зазначена земельна ділянка має цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та враховуючи принцип єдності будинку та земельної ділянки, - Позивач має право на визнання за ним права власності на ідеальних часток земельної ділянки кадастровий номер 1810136300:05:009:0093.
Позивач просив визнати будинок АДРЕСА_1 , площею 123.89 кв. м. об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Визнати за ним, ОСОБА_4 право власності на ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 , площею 123.89 кв. м. та право власності на ідеальних частин земельної ділянки кадастровий номер 1810136300:05:009:0093, площею 0,0687 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Стягнути з ОСОБА_2 на його, ОСОБА_4 користь суму сплаченого судового збору.
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідачка та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та в обгрунтування своєї позиції наполягали, що спірний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 та земельна ділянка № 1810136300:05:009:0093 є особистою власністю відповідачки ОСОБА_2 , оскільки набуті нею в порядку спадкування після померлої у 2005 р. матері ОСОБА_7 - до моменту вступу у шлюбні відносини з позивачем.
Згідно Договору на будівництво жилого будинку на правах приватної власності, посвідченого державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Черпак Г.А. 08.12.1995 р. за реєстром №6-6365, виконавчий комітет міської Ради народних депутатів м. Житомира на підставі рішення №127 від 23.02.1995 р. надав ОСОБА_8 земельну ділянку для будівництва жилого будинку АДРЕСА_1 , на якій вона зобов`язувалась побудувати жилий двоповерховий будинок жилою площею 67,38 кв. м., загальною площею 158,6 кв. м. з надвірними будівлями та спорудами. 
Згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Слюсар В.В. 11.12.1995 р. за реєстром №3-11161, ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_7 прийняла у дар незакінчений будівництвом жилий будинок в АДРЕСА_1 , готовність будинку - 11%, розташований на земельній ділянці площею 695 км. м. 
Згідно виписки з протоколу № 5 засідання міської міжвідомчої архітектурно- будівельної комісії від 19.05.1997 р. ОСОБА_7 надано дозвіл побудувати сарай зовнішніми розмірами 4,5x7,0 м. та розширити існуючу літню кухню літ. «А» «а» за рахунок добудови зовнішніми розмірами 2,6x6,3 м.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06.07.2009 р. у справі №2-2846/09 визнано право власності ОСОБА_2 на сарай, розміром 4,5на7,0 м., літню кухню по АДРЕСА_1 в порядку спадкування. Вказаним рішенням також встановлено, що до складу спадщини входили незавершений будівництвом житловий будинок (11% готовності) з господарськими будівлями та земельна ділянка, які не були оформлені в установленому порядку за життя спадкодавця.
В подальшому, успадковане незакінчене будівництво було завершене за особисті кошти ОСОБА_2 та її батька ОСОБА_9 .
За час шлюбу з ОСОБА_4 на належній відповідачці земельній ділянці було побудовано лише гараж.
Згідно поданої ОСОБА_2 Декларації про готовність до експлуатації самочинно збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду, зареєстрованій Управлінням ДАБІ у Житомирській області 07.11.2016 р. № ЖТ 142163091648, житловий будинок, гараж та літня кухня за адресою АДРЕСА_1 , введені в експлуатацію в листопаді 2016 р., дата початку будівництва - 1997 р., дата закінчення будівництва - 2008 р., документ на початок будівництва - рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06.07.2009 р. у праві № 2-2846/09.
Право власності на земельну ділянку зареєстровано 24.10.2016 р. на підставі рішення Житомирської міської ради № 308 від 06.09.2016 р.
Вказана земельна ділянка належала матері відповідачки, проте не була нею оформлена за життя (не було розроблено землевпорядної документації) і не виділялася відповідачці вперше у 2016 р., а лише була оформлена/зареєстрована з підстави належності їй спадкового нерухомого майна за цією адресою - згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06.07.2009 р. у праві № 2- 2846/09, про що прямо зазначено у додатку до рішення Житомирської міської ради № 308 від 06.09.2016 року.
Тільки після оформлення своїх прав на успадковану земельну ділянку відповідачка змогла 16.02.2017 р. зареєструвати право власності на розташований на ній житловий будинок на підставі декларації про готовність до експлуатації, оскільки умовою легалізації самочинного будівництва є набуття прав на відповідну земельну ділянку.
Згідно поданої ОСОБА_2 . Декларації про готовність до експлуатації самочинно збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду, зареєстрованій Управлінням ДАБІ у Житомирській області 07.11.2016 р. № ЖТ142163091648, житловий будинок, гараж та літня кухня за адресою АДРЕСА_1 , введені в експлуатацію в листопаді 2016 р., дата початку будівництва - 1997 р., дата закінчення будівництва - 2008 р., документ на початок будівництва - рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06.07.2009 р. у праві №2-2846/09.
Наполягали, що попри здійснення державної реєстрації права власності на земельну ділянку та на житловий будинок лише у 2016-2017 роках, все вказане нерухоме майно було набуте відповідачкою в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_7 ще до шлюбу з позивачем, а тому є особистою приватною власністю відповідачки.
Допитана в якості свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 , тобто її ділянка граничить з ділянкою ОСОБА_11 . Вона, ОСОБА_10 за цією адресою проживає з 1970 р. а постійно з 2002 р. На ділянці ОСОБА_11 раніше був старий будинок, в якому проживали батьки ОСОБА_12 та фундамент під будинок, який був на півзруйнований. Після одруження ОСОБА_4 та ОСОБА_13 почали будувати будинок на існуючому фундаменті. На її думку будинок не добудований так як у ньому не виконані внутрішні роботи. Вікна у будинку встановлювалися приблизно у 2020 р. Взагалі будівельні роботи тривали до 2020 р. На протязі всього будівництва ОСОБА_14 керував роботами, допомагав будівельникам, деякі робот виконував сам. У будинку вона не була, з ОСОБА_11 спілкувалася через паркан. Уточнила, що старий будинок, у кому жили батьки ОСОБА_12 , вони його також купили. Будинок фактично складався з самого будинку та прилаштованої до нього літньої кухні. Обставин щодо передачі у спадок земельної ділянки, про існування договору на будівництво житлового будинку, решту дозвільних документів, свідок не була обізнана. Спільне проживання подружжя ОСОБА_11 припинило у 2024 р. (Т. 2 а. с. 34-35, 40-49)
Свідок ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 пояснила, що вона працює у ФОП ОСОБА_16 з 2021 р., бухгалтером. Подружжя ОСОБА_11 не знає. Про те хто купував будівельні матеріали, коли, де використовувалися вона не знає. Підтверджує, що чек, який її дано до огляду належить її організації і не більше. (Т. 2 а. с. 60-64) 
Свідок ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 пояснила, що вона проживає у будинку АДРЕСА_2 . ОСОБА_12 знає з дитинства. З ОСОБА_14 познайомилися після одруження з ОСОБА_12 . ОСОБА_14 бачила, коли до будинку привозили щебінь, пісок, він керував будівництвом. Станом на 2009 р. будівництво будинку не було закінчено. Вона бачила, як батько ОСОБА_12 привозив на вантажному автомобілі дошки. Про фінансові стосунки в сім`ї ОСОБА_12 вона не обізнана. (Т. 2 а. с. 126-127, )
Свідок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 являється батьком ОСОБА_2 . На час дачі показів у суді донька розлучилася з ОСОБА_18 , хоча жили нормально, сварок не було. Після весілля донька з чоловіком жили у старій хаті, яка розташована на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . У його власності є вантажний автомобіль DAF. Йому у спадщину перейшла земельна ділянка. Про фінансові відносини в сім`ї доньки йому нічого не відомо. Про купівлю будівельних матеріалів на будинок, який будувала сім`я доньки, йому нічого не відомо. Частково будівельні матеріали завозив він на своєму вантажному автомобілі. (Т. 2 а. с. 128-129, 135-138)
Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2024 р. головуючим по справі визначено суддю Перекупка І.Г. (Т. 1 а. с. 37).
Ухвалою суду від 06.05.2024 р. накладено арешт на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . (Т. 1 а. с. 39-41) 
Ухвалою суду від 07.05.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче засідання на 15.30 год. 25 червня 2024 р. (Т. 1 а. с. 45-46). 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 19 серпня 2008 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис № 1333 (Т. 1 а. с. 13)
Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06.07.2009 року було визнано право власності за Відповідачем на сарай, розміром 4,5 на 7,00 м., літню кухню по АДРЕСА_1 в порядку спадкування. У мотивувальній частині рішення згадується об`єкт незавершеного будівництва – будинок зі ступенем готовності 11%.
Відповідач стверджує, що будинок був завершений до моменту укладення шлюбу з Позивачем, проте жодних доказів завершення будівництва до 11.05.2009 р. суду не надано.
Зазначений житловий будинок зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія ЖТ №142163091648 від 07.11.2016 р. Управлінням ДАБІ у Житомирській області.
Відповідно до наданих сторонами доказів житловий будинок починаючи з 11.05.2009 року зі ступеню готовності 11% був добудований внаслідок спільної праці сторін до ступеню готовності 100% станом на 07.11.2016 р.
Хоча реєстрація права власності на спірне майно здійснене за Відповідачем, - його будівництво та введення в експлуатацію відбулось у період перебування осіб в шлюбі та в результаті спільної праці сторін.
Крім того, Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.04.2024 р. житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 123,89 кв. м., зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія ЖТ №142163091648 від 07 листопада 2016 р. Управлінням ДАБІ у Житомирській області. (Т. 1 а. с. 16-20).
Зі змісту висновку до звіту № 270/24 про вартість об`єкта - житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , свідчить.
Об`єкт оцінки являє собою піноблочний житловий будинок (літ. А). Загальна площа будинку - 123,89 м2, житлова площа - 70,14 м2. Рік початку будівництва - 2016 р. Приміщення будинку обладнано електропостачанням, газопостачанням, водопроводом, каналізацією. До складу житлового будинку належать: літня кухня (літ. Б), гараж (літ. Г), уборна (літ. У), колодязь (літ. І), огорожа (№1-3). Технічний стан будинку — задовільний (відсутні внутрішні роботи, опалення).
Оцінюваний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0687 га. Цільове призначення ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Кадастровий номер ділянки — 1810136300:05:009:0093. База оцінки - ринкова вартість.
Мета оцінки - визначення ринкової вартості об`єкта оцінки для сплати судового збору.
Дата оцінки - 29 квітня 2024 року.
Термін дії оцінки - 6 (шість) місяців з дати оцінки.
Використані методичні підходи - порівняльний.
Ринкова вартість об`єкта незалежної оцінки в цілому (без врахування ІІДВ) становить: 1 129 533 грн. (один мільйон сто двадцять дев`ять тисяч п`ятсот тридцять три гривні у тому числі: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами 763 534 грн. (Т. 1 а. с. 30-32).
Згідно Договору на будівництво жилого будинку на правах приватної власності, посвідченого державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Черпак Г.А. 08.12.1995 р за реєстром № 6-6365, виконавчий комітет міської Ради народних депутатів м. Житомира на підставі рішення № 127 від 23.02.1995 р. надав ОСОБА_8 земельну ділянку для будівництва жилого будинку АДРЕСА_1 , на якій вона зобов`язувалась побудувати жилий двоповерховий будинок жилою площею 67,38 кв. м., загальною площею 158,6 кв. м. з надвірними будівлями та спорудами. (Т. 1 а. с. 81-82)
Згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Слюсар В.В. 11.12.1995 року за реєстром №3-11161, ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_7 прийняла у дар незакінчений будівництвом жилий будинок в АДРЕСА_1 , готовність будинку - 11%, розташований на земельній ділянці площею 695 кв. м. (Т. 1 а. с. 83-84)
Згідно виписки з протоколу № 5 засідання міської міжвідомчої архітектурно-будівельної комісії від 19.05.1997 р. ОСОБА_7 надано дозвіл побудувати сарай зовнішніми розмірами 4,5x7,0 м. та розширити існуючу літню кухню літ. «А» «а» за рахунок добудови зовнішніми розмірами 2,6x6,3 м. (Т. 1 а. с. 85)
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06.07.2009 р. у справі № 2-2846/09 визнано право власності ОСОБА_2 на сарай, розміром 4,5на7,0 м., літню кухню по АДРЕСА_1 в порядку спадкування. Вказаним рішенням також встановлено, що до складу спадщини входили незавершений будівництвом житловий будинок (11% готовності) з господарськими будівлями та земельна ділянка, які не були оформлені в установленому порядку за життя спадкодавця. (Т. 1 а. с. 86).
Згідно виписки з протоколу № 5 засідання міської міжвідомчої архітектурно- будівельної комісії від 19.05.1997 р. ОСОБА_7 надано дозвіл побудувати сарай зовнішніми розмірами 4,5x7,0 м. та розширити існуючу літню кухню літ. «А» «а» за рахунок добудови зовнішніми розмірами 2,6x6,3 м. (Т. 1 а. с. 85)
Згідно поданої ОСОБА_2 Декларації про готовність до експлуатації самочинно збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду, зареєстрованій Управлінням ДАБІ у Житомирській області 07.11.2016 р. № ЖТ142163091648, житловий будинок, гараж та літня кухня за адресою АДРЕСА_1 , введені в експлуатацію в листопаді 2016 р., дата початку будівництва - 1997 р., дата закінчення будівництва - 2008 р., документ на початок будівництва - рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06.07.2009 р. у праві №2-2846/09. (Т. 1 а. с. 97-100).
Суд критично відноситься до позиції відповідача, в частині, що успадковане незакінчене будівництво було завершене за особисті кошти ОСОБА_2 та її батька ОСОБА_9 . За час шлюбу з ОСОБА_4 на належній відповідачці земельній ділянці було побудовано лише гараж.
Так свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що після весілля донька з чоловіком жили у старій хаті, яка розташована на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . У його власності є вантажний автомобіль DAF. Йому у спадщину перейшла земельна ділянка. Про фінансові відносини в сім`ї доньки йому нічого не відомо. Про купівлю будівельних матеріалів на будинок, який будувала сім`я доньки, йому нічого не відомо. Частково будівельні матеріали завозив він на своєму вантажному автомобілі. (Т. 2 а. с. 128-129, 135-138).
Свідки ОСОБА_17 (Т. 2 а. с. 126-127), ОСОБА_10 (Т. 2 а. с. 40-49) підтвердили факт сумісного будівництва будинку за адресою АДРЕСА_1 подружжям ОСОБА_11 .
Відповідачка, на підтвердження завершення незакінченого будівництва за власні кошти надала як доказ Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2016 р. площею 0.35 га. за адресою: Житомирська область, Черняхівський район, с. Крученець за 10 500 (десять тисяч п`ятсот) грн. Договори купівлі-продажу від земельної ділянки від 21.10.2016 р. площею 0.25 га. за адресою: Житомирська область, Черняхівський район, с. Крученець за 14 500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) грн. та житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , за 13 112 (тринадцять тисяч сто дванадцять) грн. (Т. 1 а. с. 101-105) тобто загальна сума 38 122 (тридцять вісім тисяч сто двадцять дві грн.)
Разом з тим, згідно Висновку про вартість об`єкта від 29.04.2024 р., ринкова вартість об`єкта незалежної оцінки в цілому (без врахування ПДВ) становить: 1 129 533 грн. (один мільйон сто двадцять дев`ять тисяч п`ятсот тридцять три гривні у тому числі: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами 763 534 грн. (Т. 1 а. с. 30-32), тобто якщо чисто математично розрахувати вклад сторін у об`єкт незакінченого будівництва а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на суму 763 534 грн. то виходить фактично рівнозначна сума - 38 176,7 грн. 
Щодо об`єктивного розгляду справи в частині витребування технічного паспорту на будинок, стороною позивача неодноразово заявлялося клопотання про витребування технічного паспорта у сторони відповідача на що було відмовлено.
Разом з тим на ухвалу суду з Житомирської районної військової адміністрації Житомирської області (архівний відділ) 26.03.2025 р. надійшло повідомлення, «…що технічний звіт щодо можливості надійної та безпечної експлуатації об`єкта, складений ОСОБА_19 від 27 жовтня 2016 р. та технічний паспорт житлового будинку за адресою будинку АДРЕСА_1 , площею 123,89 кв. м., які були підставою для реєстрації Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області декларації про готовність до експлуатації самочинно збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду вх. № 123 від 02 листопада 2016 р., до архівного відділу Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області не надходили. Про місце зберігання запитуваних документів архіву не відомо. (Т. 1 а. с. 212)
На підтвердження стадії готовності будівництва будинку АДРЕСА_1 та його завершеності станом на 2008 р., сторона позивача надала як доказ інформацію з сайту https://www.google.com/maps на якому міститься фото спірного будинку станом на травень 2015 р. а відповідачем фото спірного будинку станом на 09 квітня 2025 р. (Т. 1 а. с. 214-221)
Стороною позивача, на підтвердження придбання будівельних матеріалів у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, надані в якості доказів фіскальні чеки, платіжні документи. (Т. 1 а. с. 240-244) 
Щодо позовної вимоги про визнання права власності на ідеальних часток земельної ділянки судом встановлено.
Згідно положень ч. 1 ст. 120 ЗК України разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. 
Відповідно до положень ч. 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.
Аналіз змісту норм ст.120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Отже, за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою ст.125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Разом з тим відповідно до ч.1 ст. 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права власності на земельну ділянку).
Отже, право власності на земельну ділянку визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (ч. 5 ст. 319 ЦК України).
Для обслуговування будинку за адресою: АДРЕСА_1 згідно рішення Житомирської міської ради № 308 від 06 вересня 2016 р. було передано у власність Відповідача земельну ділянку кадастровий номер 1810136300:05:009:0093 площею 0,0687 га.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 р. в справі 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18) зроблено висновок, що "земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 р. у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20)зроблено висновок про те, що частина перша статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Водночас при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості потрібно враховувати те, що зазначена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою права визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на зазначену нерухомість.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 р. у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19) наголошено, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за землею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.
Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.
Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 16.06.2020 р. у справі № 689/26/17, провадження № 14-47цс20; від 20.07.2022 р. у справі № 910/5201/19, провадження № 12-37гс21; від 18.01.2023 р. у справі № 488/2807/17, провадження № 14-91цс20.
Зважаючи, що зазначена земельна ділянка має цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та враховуючи принцип єдності будинку та земельної ділянки, то після поділу житлового будинку, який є спільним сумісним майном подружжя, до Відповідача переходить право власності на ідеальну частку земельної ділянки кадастровий номер 1810136300:05:009:0093 площею 0,0687 га.
Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 60 Сімейного Кодексу України (далі СК України) встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто ОСОБА_20 їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11).
Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК.
Відповідно до положень частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 р. у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зазначила, що втручання у право власності може бути визнано обґрунтованим та здійсненим із дотриманням балансу інтересів подружжя у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.
Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що привели до істотного збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у кожній конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх її обставин.
Істотність має визначальне значення, оскільки необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи в остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної власності, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився за час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.
За загальним правилом мають враховуватися здійснені капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не створюватиме підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт у такому разі не зазнає і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість особистого майна однієї зі сторін.
В даній справі слід враховувати, що вартість майна збільшилась істотно, адже у період зареєстрованого шлюбу подружжям ОСОБА_11 спільно, за спільні кошти подружжя, було здійснено добудову об`єкта з 11% ступеня готовності об`єкта до 100% готовності об`єкта та введення його в експлуатацію.
За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 та у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 у справі № 203/284/17.
Згідно із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 р. у справі № 771/2302/18, «статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Таким чином, обов`язок спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя покладається на Відповідача.
Відповідачем не надані суду належні та допустимі докази того, що спірний будинок був збудований ОСОБА_2 за особисті кошти до 11.05.2009 р. З огляду на це проставлена Відповідачем у декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія ЖТ №142163091648 від 07.11.2016 р. дата завершення будівництва у 2008 р. не є належним та допустимим доказом на спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст.133 ЦПК України суд вважає за необхідне с тягнути з відповідача 7 464,50 грн. судового збору на рахунок держави.
На підставі викладеного, в межах заявлених сторонами вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, керуючись ст. ст. 21, 36, 74, 70 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 2-5, 10-13, 18, 23, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд - 

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, задовільнити.
Визнати будинок АДРЕСА_1 , площею 123.89 кв. м. об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 , площею 123.89 кв. м.
Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на ідеальних частин земельної ділянки кадастровий номер 1810136300:05:009:0093, площею 0,0687 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 7 464,50 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється - з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників процесу:

Позивач:  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлено 20.02.2026 р.

Суддя Богунського районного
суду м. Житомира І. Перекупка