П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/29623/25	

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.,
повний текст судового рішення
складено 01.12.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Голуб В.А.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у справі № 420/29623/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, у якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 03.09.2014 по 25.09.2015 та з 10.03.2017 по 28.02.2018 у розмірі 0,1 % місячного грошового забезпечення;
зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону вчинити певні дії, а саме нарахувати та виплатити ОСОБА_1 передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі місячного грошового забезпечення за період з 03.09.2014 по 25.09.2015 та з 10.03.2017 по 28.02.2018.
Крім того, у позовній заяві ОСОБА_1 просив зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону, у встановлений судом строк, подати до суду звіт щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду за адміністративним позовом ОСОБА_1 .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії – відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу. Так, ОСОБА_1 вказав, що суд першої інстанції при винесенні рішення не надавав оцінку обґрунтованості визначення Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону розміру щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 0,1 % грошового забезпечення. При цьому апелянт зазначає, що положенням постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова № 889) визначено обов`язок виплати такої винагороди у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення. Оцінка правомірності нарахування відповідачем лише однієї тисячної від нормативно допустимого розміру додаткової грошової винагороди судом при винесенні рішення не здійснювалося, що на думку апелянта, є підставою для скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позову.
Представником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надано відзив на апеляційну скаргу. Так, відповідач вказав, що позивачем не було надано доказів визначення наказами органів, зазначених у п. 2 Постанови № 889, іншого розміру щомісячної додаткової грошової винагороди, ніж того, що було сплачено позивачу на виконання судового рішення по справі № 420/18280/24, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Крім того, зауважив, що в рамках розгляду справи № 420/18280/24 судом вже було надано оцінку та вказано, що відповідач уповноважений самостійно здійснювати розрахунок такої винагороди в межах місячного грошового забезпечення.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з витягом з наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 02.09.2014 № 512 з позивачем, ОСОБА_1 , укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на п`ять років, прийнято на військову службу та відряджено до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі для призначення на відповідні посади.
На підставі вказаного наказу Міністра оброни України та рапорту позивача, наказом військового прокурора Південного регіону України № 145к від 03.09.2014 старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 призначено прокурором відділу представництва інтересів громадян і держави у судах військової прокуратури Південного регіону України, зараховано до списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України та поставлено на всі види забезпечення.
Відповідно до вказаного наказу № 145к від 03.09.2014 ОСОБА_1 вважається таким, який приступив до виконання службових обов`язків за посадою з 03 вересня 2014 року.
11.09.2020 юридичну особу «військова прокуратура Південного регіону України» перейменовано в «Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 16.02.2021 № 50 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом “г” пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).
17.03.2023 юридичну особу «Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону» перейменовано у «Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону» без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Колегія суддів зазначає, що в рамках розгляду адміністративної справи № 420/18280/24 судом було встановлено, що за період служби позивачу ОСОБА_1 протиправно не нараховувалась та не виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889 за періоди з 03.09.2014 по 25.09.2015 та з 10.03.2017 по 28.02.2018.
Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 по справі № 420/18280/24 задоволено в повному обсязі адміністративний позов ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, а саме:
визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889, у розмірі місячного грошового забезпечення за період з 03.09.2014 по 25.09.2015 та з 10.03.2017 по 28.02.2018;
зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 889, у розмірі місячного грошового забезпечення за період з 03.09.2014 по 25.09.2015 та з 10.03.2017 по 28.02.2018.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2024 частково задоволено апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 скасовано в частині щодо визначення розміру щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889, виклавши резолютивну частину рішення суду в наступній редакції:
«Визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 889 від 22.09.2010 р. «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», за період з 3.09.2014 р. по 25.09.2015 р. та з 10.03.2017 р. по 28.02.2018 р.
Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою КМУ № 889 від 22.09.2010 р. «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», за період з 3.09.2014 р. по 25.09.2015 р. та з 10.03.2017 р. по 28.02.2018 р.». В іншій частині рішенні суду залишено без змін.
З метою примусового виконання рішення, позивач звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з виконавчим листом № 420/18280/24.
Відповідно до квитанції № 52752015334, 26.06.2025 на рахунок ОСОБА_1 від відповідача надійшли грошові кошти в сумі 499 гривень 27 копійок, призначення платежу:« 0901010; 2800; Нар. грош. винаг. з 03.09.14 по 25.09.15 та з 10.03.17 по 28.02.18; зг. Пост. ВПВРДДВС МЮУ від 17.04.25, ВЛ № 420/18280/24, ВП № 77843630, поповн. картк. рах. ОСОБА_1 ;».
Як встановлено судом першої інстанції та не є спірним питанням у цій справі, щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889, була нарахована позивачу, виходячи з 0,1 % грошового забезпечення.
28.07.2025 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі виконавчого листа № 420/18280/24, виданого 14.01.2025, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 77843630. В постанові зазначено, зокрема, що листом від 16.06.2025 № 21-3514ВИХ-25, Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону повідомлено про повне та фактичне виконання рішення суду, а саме: нараховано та виплачено ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" за період з 03.09.2014 по 25.09.2015 та з 10.03.2017 по 28.02.2018.
Позивач вважаючи протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону щодо нарахування та виплати додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889, за період з 03.09.2014 по 25.09.2015 та з 10.03.2017 по 28.02.2018 у розмірі 0,1 % місячного грошового забезпечення, звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що Постановою № 889 не визначено, що така щомісячна додаткова грошова винагорода повинна виплачуватись саме у розмірі місячного грошового забезпечення, водночас в Постанові № 889 зазначено, що розмір даної винагороди не повинен перевищувати місячне грошове забезпечення. Крім того, суд вказав, що визначення розміру грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889, відноситься до дискреційних повноважень відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України "Про прокуратуру" і проходять військову службу відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.
Постановою № 889, зокрема пунктом 1, установлено щомісячну додаткову грошову винагороду:
1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року- у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
4) військовослужбовцям Національної гвардії (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення:
5) військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
6) співробітникам кадрового складу (військовослужбовцям) Служби зовнішньої розвідки - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Згідно з пунктом 2 Постанови № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Як було встановлено в рамках розгляду адміністративної справи № 420/18280/24 ОСОБА_1 протиправно не нараховувалась та не виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889, за періоди з 03.09.2014 по 25.09.2015 та з 10.03.2017 по 28.02.2018.
При цьому, в рамках даної справи спірним питанням є саме визначення розміру такої додаткової грошової винагороди.
На виконання п. 2 Постанови № 889 15.11.2010 Міністерством оборони України була затверджена Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди окремим категоріям військовослужбовців Збройних Сил України"(далі - Інструкція № 595).
Відповідно до п.2 Інструкції № 595 виплата винагороди здійснюється в таких розмірах на місяць:
2.1. До 100 відсотків місячного грошового забезпечення:
військовослужбовцям, які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил України;
військовослужбовцям, які займають посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил України відповідно до переліку, наведеного в додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби надзвичайних ситуацій” (із змінами);
військовослужбовцям, які займають посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил Збройних Сил України та Сухопутних військ Збройних Сил України за Переліком посад військовослужбовців - наземних авіаційних спеціалістів, які забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил Збройних Сил України та Сухопутних військ Збройних Сил України, згідно з додатком 1 до цієї Інструкції;
військовослужбовцям, які займають посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил України за Переліком військових частин і підрозділів високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил України, згідно з додатком 2 до цієї Інструкції;
військовослужбовцям, які проходять військову службу на посадах льотного складу у військових частинах, установах, військових навчальних закладах (навчальних центрах, на курсах), в організаціях, а також у штабах і управліннях з`єднань і вище.
2.2. Військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 2.1 цього пункту):
з 01 квітня 2013 року - до 20 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 01 вересня 2013 року - до 40 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 01 січня 2014 року - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.
Пунктом 9 Інструкції № 595 унормовано, що розмір винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.
Наказ Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595 втратив чинність з 16 грудня 2016 року на підставі наказу Міністра оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550 "Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2016 року за № 1470/29600 (який був чинним до 20 липня 2018 року).
Однак, проаналізувавши зміст наказів від 15 листопада 2010 року № 595 та від 24 жовтня 2016 року № 550, колегія суддів зазначає, що вони є загалом ідентичними, зокрема, наказ № 550 містить такі ж норми, як і наведені вище п.п.5, 8, 9, 10 наказу № 595.
Ураховуючи наведені вище норми законодавства, колегія суддів вважає, що оскільки розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік законодавством, то є правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що визначення розміру щомісячної додаткової грошової винагороди, яка була передбачена Постановою № 889, належить до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів наголошує, що ані приписи Постанови № 889, ані приписи інструкцій не зобов`язують суб`єкта владних повноважень виплачувати щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі місячного грошового забезпечення
Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження того, що у спірний період були відповідні накази Міністерства оборони України, якими встановлювався інший розмір грошової винагороди.
Посилання апелянта на не дослідження судом першої інстанції правомірності нарахування відповідачем, лише однієї тисячної від нормативно допустимого розміру додаткової грошової винагороди, колегія суддів вважає необґрунтованим. Так, як вже було вказано судом, повноваження в частині визначення розміру щомісячної додаткової грошової винагороди є дискреційними. В той же час, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
За таких обставин, ураховуючи все вищенаведене, а також, що суду не було надано доказів визначення наказами органів, зазначених у п. 2 Постанови № 889 іншого розміру щомісячної додаткової грошової винагороди, ніж того, що було сплачено позивачу на виконання судового рішення по справі № 420/18280/24, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів враховує також положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи все вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 150, 151, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 382 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у справі № 420/29623/25 - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у справі № 420/29623/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		В.А. Голуб	
Судді	  	Ю.В. Осіпов   В.О. Скрипченко