ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/15298/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 , відповідач 2) про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо видачі наказу від 24.09.2025 №947 в частині призову на військову службу та направлення для проходження військової служби під час загальної мобілізації до військової частини; визнання протиправним та скасування п.15 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 24.09.2025 №274 щодо зарахування до списків особового складу на посаду курсанта військової частини НОМЕР_1 , з 24.09.2025 на всі види забезпечення; зобов`язання виключити зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 .
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність дій відповідачів щодо призову позивача на військову службу за мобілізацією. Зазначив, що є педагогічним працівником, при цьому навчальним закладом належним чином підтверджено такий правовий статус, в зв`язку з чим він має право на відстрочку та не міг бути призваний на військову службу. Вказав, що норма законодавства про те, що позивач не підлягає призову, має імперативний характер та не передбачає додаткових умов чи альтернатив, окрім вказаних у ній. При цьому не лише у військовозобов`язаного громадянина є обов`язок щодо повідомлення органів ТЦК про наявність підстав для відстрочки, а й органи ТЦК зобов`язані перевіряти та володіти інформацією щодо осіб, які не підлягають мобілізації, з метою недопущення протиправних дій щодо особи.
Вважає, що такі дії відповідачів не ґрунтуються на правильному застосуванні норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та вчинені без урахування всіх фактичних обставин, просить суд задовольнити його позов.
Ухвалою суду від 06.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача 1 позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні. Вказав, що у вересні 2025 року громадянин ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де в ході уточнення облікових даних його було направлено на проходження ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 , за результатами проходження якого ОСОБА_1 був визнаний придатним до військової служби (довідка ВЛК від 24.09.2025).
Зазначив, що, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 , станом на 24.09.2025, не користувався та не оформляв право на відстрочку згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», станом на 24.09.2025 підлягав призову на військову службу по мобілізації, тому, 24.09.2025 громадянин ОСОБА_1 , 1996 року народження, був призваний на військову службу по мобілізації згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №947, а для проходження подальшої військової служби був відправлений в розпорядження в/ч НОМЕР_2 .
Зауважив, що 30.09.2025 на адресу комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 за допомогою засобів поштового зв`язку надійшла заява позивача щодо оформлення відстрочки останньому (заява вх.№Ш-7764 від 30.09.2025), при цьому, наголосив, що починаючи з 24.09.2025 ОСОБА_1 є військовослужбовцем і з питаннями звільнення з військової служби повинен звертатися на адресу відповідного безпосереднього командира, а не комісії щодо надання відстрочки, яка призначена для оформлення відстрочки виключно військовозобов`язаним, яким позивач станом на 30.09.2025 вже не був.
Вважає, що проходження військово- лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянином ОСОБА_1 та його подальший призов на військову службу по мобілізації відбувалися в межах та з дотриманням норм чинного законодавства.
У відзиві на позов представник відповідача 2 позовні вимоги заперечив та просить відмовити у позові. Вказав, що відповідно до п.56 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації є територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Військові частини не здійснюють мобілізаційних заходів згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». окрім того, позивач був призваний на військову службу під час мобілізації, тобто мобілізаційні заходи щодо нього завершені.
Зазначив, що солдат ОСОБА_1 , який був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.09.2025 №274 з 24.09.2025 зарахований в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 і призначений на посаду курсанта, відтак, є військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним під час мобілізації, на нього розповсюджується законодавство про проходження військової служби та він повинен виконувати обов`язки військової служби.
Зауважив, що відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.12.2025 №352, на підставі довідки-доповіді командира в/ч НОМЕР_3 від 09.12.2025 №1012/11026/22825, солдат ОСОБА_1 , курсант навчального взводу навчальної батареї навчального дивізіону, вважається таким, що 09.12.2025 самовільно залишив територію в/ч НОМЕР_3 , з 09.12.2025 знятий з усіх видів забезпечення, відповідно до наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам» призупинено виплату грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини.
У відповіді на відзив позивач підтвердив свої доводи, зазначені у позовній заяві та просив задовольнити його позовні вимоги.
Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.
Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.
29.08.2025 наказом Годомицькому ліцею Колківської селищної ради від 29.08.2025 №18-к/тр ОСОБА_1 призначено на посаду асистента вчителя за основним місцем роботи на повний робочий день, з оплатою праці згідно штатного розпису (1 ставка) на час організації інклюзивного навчання (за 11 тарифним розрядом) з 01.09.2025.
Згідно довідки Годомицького ліцею Колківської селищної ради Волинської області від 05.09.2025 №66 ОСОБА_1 працює на посаді асистента вчителя за основним місцем роботи повний робочий день, повний робочий день, що складає 1 ставку.
24.09.2025 ОСОБА_1 направив ІНФОРМАЦІЯ_4 рекомендованим листом №4302527745110 заяву на відстрочку, долучивши нотаріально засвідчені копії паспорта, довідки РНОКПП, витягу з реєстру територіальної громади, довідку про прийняття на посаду та розмір ставки від 05.09.2025 №66 Годомицького ліцею Колківської селищної ради Волинської області, наказ директора Годомицького ліцею Колківської селищної ради Волинської області від 29.08.2025 №18-к/тр «Про прийняття на роботу ОСОБА_2 », військово-обліковий документ, диплом про вищу освіту.
23.09.2025 позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де в ході уточнення облікових даних його було направлено на проходження ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 .
За результатами проходження ВЛК ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби, що підтверджується довідка ВЛК від 24.09.2025.
24.09.2025 громадянин ОСОБА_1 , 1996 року народження, був призваний на військову службу по мобілізації згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №947, а для проходження подальшої військової служби був відправлений в розпорядження в/ч НОМЕР_2 .
24.09.2025 солдат ОСОБА_1 , який був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №274 з 24.09.2025 зарахований в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 і призначений на посаду курсанта.
Вважаючи протиправними накази відповідачів, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Цей порядок визначає порядок надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 23 Закону №3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів фахової передвищої освіти, професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.
Відповідно до ч. 7 ст. 23 Закону №3543-XII перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560.
Відповідно до п. 1 Порядку №560 він, серед іншого, визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Відповідно до п. 56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Пунктом 58 Порядку №560 встановлено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Згідно з п. 60 Порядку №560 Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації перевірка підстав у військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, крім підстав, зазначених у пункті 2 частини першої, пунктах 3, 4, 5 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», здійснюється за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Додатком №5 до Порядку №560 затверджено Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Суд враховує положення ч. 5 ст. 22 та ч. 7 ст. 23 Закону №3543-XII, а також норми Порядку №560 (п. 56, 58, 60) та зазначає, що відстрочка від призову існує в особи не в силу відповідності такої особи нормам закону, а надається центром комплектування та соціальної підтримки шляхом оформлення такої відстрочки окремим індивідуально-правовим актом (рішенням у протоколі, на підтвердження якого в подальшому видається відповідна довідка).
Право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.
Право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, особливого періоду, кореспондує з обов`язком військовозобов`язаного дотримуватися правил військового обліку.
Призов на військову службу унеможливлюється за наявності оформленої належним чином відстрочки, а не за наявності в особи неоформленого права на оформлення такої відстрочки.
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 24.09.2025 направив ІНФОРМАЦІЯ_4 рекомендованим листом №4302527745110 заяву на відстрочку, долучивши згідно опису вкладень: нотаріально засвідчені копії паспорта, довідки РНОКПП, витягу з реєстру територіальної громади, довідку про прийняття на посаду та розмір ставки від 05.09.2025 №66 Годомицького ліцею Колківської селищної ради Волинської області, наказ директора Годомицького ліцею Колківської селищної ради Волинської області від 29.08.2025 №18-к/тр «Про прийняття на роботу ОСОБА_2 », військово-обліковий документ, диплом про вищу освіту.
При цьому, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №947 від 24.09.2025 громадянин ОСОБА_1 , 1996 року народження, був призваний на військову службу по мобілізації, а для проходження подальшої військової служби був відправлений в розпорядження в/ч НОМЕР_2 .
Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №274 від 24.09.2025 солдат ОСОБА_1 з 24.09.2025 зарахований в списки особового складу в/ч НОМЕР_1 і призначений на посаду курсанта.
В ході судового розгляду встановлено, що спірним є питання про те, яка подія відбулася раніше: позивач набув статусу військовослужбовця чи позивач подав заяву про надання відстрочки. Адже на переконання позивача, подання заяви про надання відстрочки до зміни правового статусу позивача мало б зупинити процедуру його мобілізації до вирішення питання про надання відстрочки.
Як вбачається із дослідженої судом та доданої до відзиву відповідачем 1 заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від 23.09.2025, така надійшла на адресу комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 30.09.2025 вх.№Ш-7764.
Суд зауважує, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.
Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №520/2261/19.
Згідно п. 253 Положення №1153/2008 та ст. 24 Закону №2232-XII початок проходження військової служби визначається певним днем. Деталізація нормативно-правового регулювання відносно обставин, які склались в даній справі, відсутня.
Суд зазначає, подання заяви про відстрочку, яка надійшла після фактичного здійснення такого призову, не може зумовлювати висновок про протиправність мобілізації особи, адже в такому випадку відповідна дія (подання заяви про відстрочку) мала б фактично зворотню дію та підривала стабільність правовідносин, що суперечить наявній системі нормативно-правового регулювання, а також уможливлювала зловживання правами.
Суд констатує, що наявні в матеріалах справи докази, передусім, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №947 від 24.09.2025, наказ командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №274 від 24.09.2025 підтверджують, що позивача призвано на військову службу 24.09.2025.
Докази того, що заява позивача про надання відстрочки була доставлена раніше, ніж фактично відбувся призов позивача в матеріалах справи відсутні. В свою чергу наявні докази належить оцінювати з відповідним рівнем критичності та розсудливості, а тому за відсутності доказів зі сторони позивача про те, що заява про надання відстрочки була доставлена раніше фактичного призову позивача на військову службу, зважаючи на призов позивача 24.09.2025, суд приходить до висновку, що позивач спочатку був мобілізований, а лише 30.09.2025 була доставлена його заява про надання відстрочки, в зв`язку з чим вона вже не мала юридичного значення, оскільки юридичний статус позивача змінився, що унеможливлює надання йому відстрочки.
Твердження позивача про те, що він прибув 23.09.2025 разом з заявою про надання відстрочки судом відхиляються. Так, дата прибуття позивача до відповідача сама по собі юридичного значення не має, оскільки вирішення спору залежить від встановлення чи спростування факту та часу подання позивачем заяви про відстрочку, адже саме подання такої заяви могло б зумовлювати зупинення процедури мобілізації позивача. Щодо твердження позивача про те, що він прибув з ще однією заявою про надання відстрочки, то суд оцінює такі твердження критично, адже докази на підтвердження відповідної обставини відсутні, в зв`язку з чим судом не встановлено такої обставини. При цьому не надано і докази не лише наявності у позивача з собою ще однієї заяви про відстрочку, а й докази її подання відповідачу. 
Отже, суд висновує, що позивача було призвано на військову службу під час мобілізації раніше, ніж була подана заява по відповідачу, що свідчить про правомірність мобілізації позивача в аспекті реалізації ним права на відстрочку, адже спосіб подання такої заяви залежав від волі позивача, в той час як відповідач-1 не мав розумних підстав не здійснювати 24.09.2025 процедуру мобілізації позивача, оскільки заяви про надання відстрочки на відповідний момент ще не отримано, а існування інших перешкод для мобілізації позивача ним не згадувалося, а судом не встановлено. Отже, в задоволенні позовних вимог до відповідача-1 та відповідача-2 слід відмовити.
Аналогічна позиція викладена у постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 17.09.2025 у справі №160/27419/24, Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2026 у справі №300/511/25.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачами по справі, як суб`єктом владних повноважень дії та рішення яких оскаржуються, належним чином доведено правомірність таких дій та прийняття рішень.
Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя С.Ф. Костюкевич