Справа № 577/5224/25
Провадження № 2/577/60/26  

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

30 березня 2026 року 

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Логіна Є.В.,
секретаря судового засідання Скляр О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Конотоп, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -
в с т а н о в и в:
ТзОВ «ФК «ЕЙС» звернулось до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 641255076 від 13.12.2021 р. в розмірі 40 362 грн., 2 422,40 грн. судового збору та 7 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Свої вимоги мотивує тим, що 13.12.2021 р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 641255076, у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого остання отримала 14 000 грн. на банківську картку НОМЕР_1 , яку вказала при укладенні договору. Договір укладений на строк 30 календарних днів, процентна ставка - 0,14% в день із можливістю продовження строку його дії і зміни відсоткової ставки, на умовах, визначених договором.
Однак відповідачка свої зобов`язання перед ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не виконала, внаслідок чого допустила заборгованість.
28.11.2018 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, до якого у подальшому укладалися додаткові угоди щодо продовження терміну дії договору факторингу, відповідно до якого ТзОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога » права вимоги до боржників, зокрема і до боржника ОСОБА_1 
05.08.2020 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТзОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, зокрема і до боржника - ОСОБА_1 
20.10.2023 року між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 20/10/23-03, відповідно до якого ТзОВ «ФК «ЕЙС» приймає належні ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, зокрема і до боржника - ОСОБА_1 . 
Відповідно до реєстру боржників від 20.10.2023 р. до договору факторингу № 20/10/23-03від 20.10.2023 року, ТзОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 40362 грн., яка складається з 14000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 26362 грн. - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. 
Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, внаслідок чого ТзОВ «ФК «ЕЙС» змушене звернутись до суду. 
Ухвалою судді від 05.09.2025 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін. 
Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі повторної неявки відповідача.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. 24.02.2026 р. її представником, адвокатом Юсан І.О. подано заяву, в якій вказує, що відповідач позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні, справу розглянути у їх відсутності. 
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, дійшов наступного висновку. 
Судом встановлено, що 13.12.2021 р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 641255076 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». 
Відповідно до умов договору, відповідачці 13.12.2021р. було надано позику в сумі 14000 грн. на банківську картку НОМЕР_1 , яку остання вказала при укладенні договору, строком на 30 днів та встановленою процентною ставкою за кожен день користування, яка може бути збільшена, як і строк кредитної лінії. 
Відповідачка зобов`язалася повернути позикодавцеві тіло кредиту у день закінчення строку договору, або достроково, а також сплатити проценти від суми кредиту виконати інші обов`язки, передбачені договором. 

Матеріали справи свідчать про те, що кредитний договір № 641255076 від 13.12.2021 р. укладений в електронній формі.
Відповідно до ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладено у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Згідно ч.2ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п.5 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Згідно з ч.12. ст. 11 цього Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку що кредитний договір від 13.12.2021 р. № 641255076 підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора MNV3J57Y. Як у договорі, так і в паспорті споживчого кредиту відповідачки вказані усі її анкетні дані, міститься електронний підпис. 
Тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи представника відповідача у цій частині.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. 
28.11.2018 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, до якого у подальшому укладалися додаткові угоди щодо продовження терміну дії договору факторингу, відповідно до якого ТзОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога » права вимоги до боржників, зокрема і до боржника ОСОБА_1 
05.08.2020 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТзОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, зокрема і до боржника - ОСОБА_1 
20.10.2023 року між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 20/10/23-03, відповідно до якого ТзОВ «ФК «ЕЙС» приймає належні ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, зокрема і до боржника - ОСОБА_1 . 
Відповідно до реєстру боржників від 20.10.2023 р. до договору факторингу № 20/10/23-03від 20.10.2023 року, ТзОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 40362 грн., яка складається з 14000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 26362 грн. - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором у в матеріалах справи (а.с. 18).
Так, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). 
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. 
Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні, за винятком зобов`язань, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст. 515 ЦК України). При цьому заборона на відступлення права вимоги має встановлюватися законом або договором. Таким чином відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. 
Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу. Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. 
Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як встановлено, відповідачка за кредитним договором належним чином не сплачувала заборгованість у внаслідок чого у неї утворилася заборгованість. 
З наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 641255076 від 13.12.2021 року становить 40362 грн, яка складається з 14000 грн. суми заборгованості по тілу кредиту та 26362 грн. заборгованості за відсотками. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
При належному виконанні договірних зобов`язань грошова сума нарахованих відсотків залежить від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань. 
Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 20), станом на 15.02.2022 р. у відповідачки наявний борг перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» по сумі кредиту - 36 587 грн, який включає в себе тіло кредиту та нараховані відсотки за період з 13.12.2021р. по 14.02.2022р. 
Також позивачем долучено розрахунок боргу відповідачки перед ТОВ «Таліон Плюс» (а.с. 19), згідно якого вказане товариство у період з 15.02.2022р. по 11.04.2022р. також здійснювало нарахування відсотків останній, внаслідок чого, загальна заборгованість станом на вказану дату становить 40 362, 00 грн. 
Між тим, суд не погоджується із нарахованими відсотками у вищевказаному розмірі з огляду на наступне. 
Так. Згідно п.1.7 Кредитного договору № 641255076 від 13.12.2021 року, кредитна лінія надається на 30 календарних днів, а саме до 12.01.2022р. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати першого траншу. 
Сторони погодили, що встановлений п.1.7 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом цього періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. 
Як встановлено судом, перший транш у розмірі 14 000 грн. був нарахований відповідачці у день укладення договору - 13.12.2021р., що стверджується розрахунком заборгованості (а.с. 20), а також витребуваною судом інформацією у АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 65). У період 30-денного дисконтного періоду, відповідачкою не було здійснено жодного платежу на погашення як тіла кредиту так і відсотків. Таким чином у первісного кредитора не було законних підстав продовжувати дію кредитної лінії і відповідно нараховувати відповідачці відсотки після 12.01.2022р., тобто після строку кредитування. 
Як зазначила Велика Палата ВП ВС у своїй постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право позивача нараховувати проценти за кредитом припиняється зі спливом строку кредитування.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. 
Тому необґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідача відсотків після 12.01.2022р. поза межами строку кредитування. 
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання умов кредитного договору ОСОБА_1 були порушені права позивача, а тому, оцінюючі представлені позивачем докази та наведені аргументи, вважає, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення в розмірі 19880 грн., що складається з тіла кредиту - 14000 грн. та 5880 грн. - відсотків. 
При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне.
Позивачем заявлено вимогу про компенсацію понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
Відповідно до ч.1 п.1 ч. 3 ст. 133 та ч.1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-02 від 05.06.2025 р., укладеного між ТзОВ «ФК «ЕЙС» та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», додаткової угоди № 25770498868 до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-02 від 05.06.2025 р., копію акту прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 р., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію ордеру на надання правничої допомоги.
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд вважає необґрунтованими вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі 7 000 грн. який, на переконання суду, не є співмірним із наданими адвокатом послугами та складністю справи, яка є незначної складності. Крім того, наявна стала судова практика щодо вирішення спорів пов`язаних зі стягненням кредитної заборгованості, тому її складання не вимагає значного часу.
Відтак, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на оплату послуг адвоката, пов`язані із складанням, поданням до суду цивільного позову в розмірі 2000 грн. Саме такий розмір відповідатиме критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. 
Згідно ч.1 ст. ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позов задоволено на 49 %, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» підлягає стягненню 1190 грн. судового збору.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 527, 530, 610, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, суд ,-

у х в а л и в :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» суму заборгованість за кредитним договором № 641255076 від 13.12.2021 року в розмірі 19 880 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят) грн., судовий збір в розмірі 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) грн. та 3000 (три тисячі) грн. витрат на правничу допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його оголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування сторін:
Позивач: Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЙС» (юридична адреса: 02090, м.Київ, вул.. Алматинська, 8, офіс 310а, код ЄДРПОУ 42986956).
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ). 

Суддя Логін Є.  В.