Справа № 638/372/26
Провадження № 1-кп/638/1238/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого – судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025221200002228 від 13.11.2025, який надійшов з Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, за обвинуваченням
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балта Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця ЗС України військової служби за призовом під час мобілізації, солдата віськової частини НОМЕР_1 , обіймає посаду оператора БПЛА 5 відділення ударних БПЛА 3 взводу ударних БПЛА 1 роти ударних БПЛА батальйону безпілотних систем, учасник бойових дій, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

08.11.2025, приблизно о 19 год. 00 хв., в той час, як потерпілий ОСОБА_5 перебував за адресою: м. Харків, вул. Отакара Яроша, буд. 25-А, біля виходу з метро станції «Ботанічний Сад», до нього підійшли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Надалі, між останніми виникла сварка, в ході якої сумка потерпілого впала на землю, але потерпілий ОСОБА_5 не помітив це, та не придав тому значення. Після того, як сумка останнього опинилася на землі, у ОСОБА_8 раптово виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом крадіжки.
Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своїх злочинних дій, враховуючи період воєнного стану, поширеного на території України, будучи обізнаним про Указ Президента України N? 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закон України N° 2102-IX від 24.02.2022 «Про Затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», маючи злочинний намір, діючи з прямим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна,
ОСОБА_9 скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, шляхом вільного доступу, викрав з сумки потерпілого ОСОБА_5 мобільний телефон торгівельної марки «РОСО С 65» S/N:5116/64WJ07319, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , вартість якого згідно висновку експерта N? 17263 від 25.11.2025, складає 3900 (три тисячі дев?ятсот) гривень 00 копійок, та грошові кошти в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень, та 100 (сто) доларів США, які згідно курсу НБУ на 08.11.2025 становить 4100 (чотири тисячі сто) гривень 80 копійок.
Після чого, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник, обернувши викрадене майне на свою користь, розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду, загальна сума якої складає 12000 (дванадцять тисяч) гривень 80 копійок.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
За результатами судового розгляду кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, судом вказані дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфікуються за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, підтвердив правильність викладених в обвинувальному акті обставин та надав показання, що відповідають формулюванню обвинувачення.
Показання обвинуваченого ОСОБА_8 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд зі згоди учасників судового розгляду, прийняв рішення не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння вказаного вище кримінального правопорушення та розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.
Від потерпілого ОСОБА_5 надійшла заява, в якій він просив проводити судовий розгляд без його участі, не заперечує проти розгляду справи в порядку ст.349 КПК України, просила призначити покарання обвинуваченому на розсуд суду, зазначив, що матеріальна шкода йому відшкодована в повному обсязі, від подання цивільного позову відмовляється.
За результатами розгляду кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом.
Вирішуючи питання щодо призначення покарання, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).
Питання призначення кримінального покарання повинно вирішуватися з урахуванням мети покарання (постанова Верховного Суду від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22).
Вивченням в процесі судового розгляду даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 встановлено, що він має середню освіту, одружений, на його утриманні перебуває малолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, за місцем проходження служби характеризується позитивно, має статус учасника бойових дій, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та –психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , в силу ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення та добровільне відшкодування потерпілому завданого збитк.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено. 
При призначенні покарання обвинуваченому в межах санкції кримінального закону, яким передбачена відповідальність за вчинене, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, характер суспільної небезпечності діяння, конкретні обставини по справі, вищенаведені дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність таких, що його обтяжують.
Також судом враховуються положення ч. 2,3 ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
На підставі викладеного та з урахуванням думки учасників судового розгляду, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті обвинувачення, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так й іншими особами, відповідатиме засадам гуманізму, буде домірним характеру вчинених діянь та їх наслідкам і забезпечить досягнення справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Також, приймаючи до уваги вищевказані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також враховуючи думку прокурора, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим до нього необхідно застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком з покладенням обов`язків згідно зі ст. 76 КК України, надавши шанс на повернення до законослухняного, суспільно-корисного життя, продовження виконання конституційного обов`язку із захисту Батьківщини.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого як під час досудового розслідування кримінального провадження, так і під час його судового розгляду, не застосовувався.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, з ОСОБА_8 підлягають стягненню на користь держави судові витрати за проведення товарознавчої експертизи № 17263 від 25.11.2025 у розмірі 2544 гривні 48 копійок, проведеної ГГЦ «Інститут судових експертиз ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса».
Арешт на мобільний телефон торгівельної марки «POCO C 65» S/N: НОМЕР_4 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 19.12.2025, підлягає скасуванню.
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 369-371, 373-376 КПК України, -
УХВАЛИВ :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки на час іспитового строку:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, проходження військової служби;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Судові витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № 17263 від 25.11.2025 у розмірі 2544 гривні 48 копійок, проведеної ГГЦ «Інститут судових експертиз ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса», стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Арешт на мобільний телефон торгівельної марки «POCO C 65» S/N: НОМЕР_4 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 19.12.2025, скасувати.
Речові докази: 
DVD-диск з відеозаписом з камер зовнішнього відеоспостереження ТОВ торгівельна фірма «ЛІТО» від 13.11.2025 – залишити в матеріалах кримінального провадження;
мобільний телефон торгівельної марки «POCO C 65» S/N:5116/64WJ07319, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 – вважати повернутим потерпілому ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя      ОСОБА_1