Міжгірський районний суд Закарпатської області 

Справа № 302/410/26 
1-кп/302/99/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 року	селище Міжгір'я	

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 та її захисника-адвоката ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025071110000174 від 23.08.2025, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, без освіти, непрацюючої, є особою з інвалідністю ІІІ-ї групи, одруженої, маючої на утриманні одну неповнолітню дитину,
в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в:
Улітку 2022 року в ОСОБА_4 виник злочинний умисел на самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці. Так, реалізуючи власний злочинний намір ОСОБА_4 без будь-яких дозволів та правовстановлюючих документів, не обгородивши земельну ділянку в урочищі «Пасіка» селища Міжгір`я Хустського району Закарпатської області, із координатами розташування поворотних точок меж земельної ділянки: 1. Х-5 368 947,55 м Y-1 300 473,80 м; 2. Х-5 368 937,22м Y-1 300 475,72 м; 3. Х-5 368 935,67 м Y-1 300 467,34 м; 4. Х-5 368 945,55 м Y-1 300 465,42 м, загальною площею 0,0089 га, довжиною 10,50 метрів, шириною 8,52 метри, сільськогосподарського призначення, самовільно захопила землю, яка належить на праві комунальної власності Міжгірській територіальній громаді в особі Міжгірської селищної ради Хустського району.
У подальшому в період часу з літа 2022 року по серпень 2025 року ОСОБА_4 у порушення вимог законодавства з питань містобудування та землекористування, а саме: п. «г» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, яка передбачає обов`язок землекористувачів не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ч. 1 ст. 376 ЦК України, яка передбачає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил; ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка передбачає, що забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки; статей 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»; ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», яка передбачає, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури, здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності»; п. 13 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466, яка передбачає, що повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, та повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), повідомлення про зміну даних у зазначених повідомленнях за формою згідно з додатками 1, 2 і 2-1 подається замовником (його уповноваженою особою) до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю, самовільно без належного оформлення права власності, права користування чи оренди на землю, державної реєстрації таких прав, а також відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на самовільне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці шляхом залучення випадкових робітників, яких не ставила до відома про свої злочинні наміри, діючи умисно, з мотивів власної зацікавленості, на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0,0089 га сільськогосподарського призначення, що в урочищі «Пасіка» селища Міжгір`я Хустського району, з координатами розташування поворотних точок меж земельної ділянки 1. Х-5 368 947,55 м Y-1 300 473,80 м; 2. Х-5 368 937,22м Y-1 300 475,72 м; 3. Х-5 368 935,67 м Y-1 300 467,34 м; 4. Х-5 368 945,55 м Y-1 300 465,42 м і належить на праві комунальної власності Міжгірській територіальній громаді в особі Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, умисно, незаконно здійснила самовільне будівництво бетонного фундаменту довжиною 10,50 м, шириною 8,52 м, загальною площею 0,0089 га., на якому здійснила будівництво будівлі (житлового/садового типу) розміром 5,13 м х 4,82 м., яка відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № СЕ- 19/107-26/1274-БТ від 12.03.2026 має ознаки нерухомого майна.
Ці дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано як кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 3 ст. 197-1 КК України, а саме самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, визнала повністю, надала показання і підтвердила обставини вчинення нею кримінального правопорушення, викладеного в обвинувальному акті, та щиро розкаялася в учиненому, а також не заперечила щодо розгляду справи в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і просила суворо її не карати. Цивільний позов визнала частково в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди.
Покази обвинуваченої ОСОБА_4 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_4 – адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні також не заперечував проти розгляду справи в порядку, установленому ч. 3 ст. 349 КПК України, та просив призначити обвинуваченій покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі. Цивільний позов просив залишити без задоволення.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти розгляду справи в порядку, установленому ч. 3 ст. 349 КПК України, та просив /з урахуванням фактичних обставин цього кримінального провадження, обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченої/ призначити ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 246 КК України у виді штрафу в мінімальному розмірі.
Представниця потерпілої особи Міжгірської селищної ради і цивільного позивача – ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву від 17.04.2026, в якій просила розглянути це кримінальне провадження без її участі, щодо можливої призначеної міри покарання обвинуваченій залишила це питання на розсуд суду, а також просила задовольнити заявлений цивільний позов.
Вирішуючи питання щодо обсягу дослідження доказів суд установив, що фактичні обставини справи повністю визнаються учасниками справи, відповідно до їх викладу в обвинувальному акті, та не оспорюються ними. 
Суд роз`яснив учасникам справи, що у випадку визнання ними обставин провадження, може бути визнано недоцільним дослідження доказів на підтвердження таких обставин, – в такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З`ясувавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, переконавшись, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів у добровільності їх позицій, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням зібраних досудовим розслідуванням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої, досудової доповіді органу пробації відносно неї, та визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.
Суд оцінює, що показання обвинуваченої ОСОБА_4 у повній мірі узгоджуються та відповідають суті тих подій, які викладені в обвинувальному акті, тому об`єктивних сумнівів у доведеності її винуватості в учинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, у суду не має.
З урахуванням наведеного суд доходить висновку про доведеність вини ОСОБА_4 в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, а саме самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці.
За змістом частин 1 і 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною в учиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Керуючись загальними засадами призначення покарання, принципу його законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації, то при призначенні ОСОБА_4 покарання, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як нетяжкий злочин, дані про її особу, яка раніше несудима, одружена, є особою з інвалідністю 3-ої групи, має на утриманні одну неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, на «Д» обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає її щире каяття й активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.
Обставини, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, відсутні. 
З досудової доповіді Хустського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області від 13.04.2026 відносно обвинуваченої ОСОБА_4 убачається, що ризик учинення нею повторно кримінального правопорушення, як і ризик небезпеки обвинуваченої для суспільства чи окремих осіб, оцінюється як середній що, на думку органу пробації, свідчить про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства.
Обираючи обвинуваченій ОСОБА_4  вид і міру покарання в межах установлених у санкції ч. 3 ст. 197-1 КК України, та враховуючи: - ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення; - її особу; - матеріальне становище обвинуваченої; - фактичні обставини справи; - наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання і відсутність обставин, які б обтяжували покарання, а також з урахуванням загальних засад призначення покарання суд доходить висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, та вважає за недоцільним призначення їй більш суворого виду покарання у межах санкції ч. 3 ст. 197-1 КК України. При цьому суд переконаний, що, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, саме цей вид (штраф) і міра покарання будуть достатніми для виправлення ОСОБА_4 та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень як нею самою, так і іншими особами.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України, а саме земельну ділянку площею 0,0089 га сільськогосподарського призначення, що розташована в урочищі «Пасіка» селища Міжгір`я Хустського району, з координатами розташування поворотних точок меж земельної ділянки 1. Х-5 368 947,55 м Y-1 300 473,80 м; 2. Х-5 368 937,22м Y-1 300 475,72 м; 3. Х-5 368 935,67 м Y-1 300 467,34 м; 4. Х-5 368 945,55 м Y-1 300 465,42 м і належить на праві комунальної власності Міжгірській територіальній громаді в особі Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області – повернути цій територіальній громаді як власнику (законному володільцю). 
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України суд уважає за необхідне стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь держави понесені у цьому кримінальному провадженні процесуальні витрати на залучення експерта за проведення: судової земельно-технічної експертизи № 4198-Е від 26.09.2025 у розмірі 25 444,80 грн; судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-19/107-26/1274-БТ від 12.03.2026 у розмірі 19 165,10 грн, що разом становить 44 609,90 гривень.
Вирішуючи заявлений Міжгірською селищною радою цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням у розмірі 3 626,34 грн та про її зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок самовільно збудованої споруди та приведення земельної ділянки у первісний стан, суд зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Статтею 22 ЦК України передбачено право особи на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Під час судового розгляду кримінального провадження доведено, що протиправними діями ОСОБА_4 спричинено матеріальну шкоду Міжгірській селищній раді Хустського району Закарпатської області у розмірі 3 626,34 гривень. Сума заподіяної шкоди підтверджується належними доказами, обвинуваченою ОСОБА_4 визнана у повному обсязі та не оспорюється, а відтак заявлений Міжгірською селищною радою позов у цій частині про відшкодування матеріальної шкоди суд уважає обґрунтованим і доведеним та таким, що підлягає задоволенню. Відтак суму шкоди в розмірі 3 626,34 грн належить стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, в межах заявлених позовних вимог та в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Із приводу позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок самовільно збудованої споруди та приведення земельної ділянки у первісний стан, то цю вимогу, на переконання суду, слід залишити без розгляду через її невідповідність вимогам статей 61, 128 КПК України щодо відшкодування саме шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а не зобов`язанням учинити певні дії, як один із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України. 
З огляду на наведене вище суд доходить висновку, що цивільний позивач частково довів поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свої вимоги, а відтак позов підлягає до часткового задоволення. 
Водночас слід роз`яснити цивільному позивачу, що відповідно до положень ч. 7 ст. 128 КПК України він управі пред`явити цивільний позов у частині залишеній без розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні та під час судового провадження не обирався і підстав для обрання їй запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.
З огляду на наведене вище та керуючись статтями 100, 124, 128, 129, 368-371, 373-376, 394, 395 та 532 КПК України, суд
у х в а л и в:
Визнати ОСОБА_4 винною в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Речовий доказ земельну ділянку площею 0,0089 га сільськогосподарського призначення, що розташована в урочищі «Пасіка» селища Міжгір`я Хустського району, з координатами розташування поворотних точок меж земельної ділянки 1. Х-5 368 947,55 м Y-1 300 473,80 м; 2. Х-5 368 937,22м Y-1 300 475,72 м; 3. Х-5 368 935,67 м Y-1 300 467,34 м; 4. Х-5 368 945,55 м Y-1 300 465,42 м і належить на праві комунальної власності Міжгірській територіальній громаді в особі Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області – повернути цій територіальній громаді як власнику (законному володільцю). 
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави понесені процесуальні витрати, пов`язані зі залученням у цьому кримінальному провадженні експерта на проведення: судової земельно-технічної експертизи № 4198-Е від 26.09.2025 у розмірі 25 444,80 грн; судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-19/107-26/1274-БТ від 12.03.2026 у розмірі 19 165,10 грн, що разом становить 44 609 (сорок чотири тисячі шістсот дев`ять) гривень 90 копійок.
Цивільний позов Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області до ОСОБА_4 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 (мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області (місце знаходження селище Міжгір`я, вул. Шевченка буд. 97, Хустського району Закарпатської області, код ЄРДПОУ 04350910) завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в розмірі 3 626 (три тисячі шістсот двадцять шість) гривень 34 копійки. Решту позовних вимог залишити без розгляду.
Роз`яснити цивільному позивачу, що відповідно до положень ч. 7 ст. 128 КПК України він управі пред`явити цивільний позов у частині залишеній без розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1