ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/13241/25
категорія 108020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шимоновича Р.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "-Інтертранс-" до Житомирської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулося Приватне підприємство "-Інтертранс-" із позовом, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської митниці про коригування митної вартості товару №UA101020/2025/000072/1 від 13.03.2025 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Житомирської митниці від 13.03.2025 №UA101020/2025/000355.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що ним було придбано автобус туристичний марки NEOPLAN TOURLINE, VIN НОМЕР_1 , рік виготовлення 2011 за ціною 42 000 Євро (EUR). До митного оформлення разом з митною декларацією було надано пакет документів. Однак, відповідач за результатами розгляду поданих документів відмовив у митному оформленні транспортного засобу у зв`язку з неподанням повного пакету документів для підтвердження заявленої митної вартості. Позивач стверджує, що подані документи не містили розбіжностей, не мали ознак підробки та містили всі відомості, що підтверджували числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни товару, а тому відповідач безпідставно вимагав надання додаткових документів відповідно до ст. 53 Митного кодексу України (далі - МК України).
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Житомирська митниця подала відзив, у якому заперечила проти задоволення позову, посилаючись на наявність розбіжностей у поданих документах, відсутність підтвердження повноважень підписанта інвойсу, недоліки експортної декларації та звіту про оцінку, а також на правомірність застосування резервного методу.
У відповіді на відзив позивач заперечив доводи відповідача, зазначивши, що такі є формальними, не впливають на визначення митної вартості та не підтверджують наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до контракту №0210/24 OPENLINE Spolka z o.o. продав, а ПП "-ІНТЕРТРАНС-" придбало автобус туристичний марки NEOPLAN TOURLINE, VIN НОМЕР_1 , рік виготовлення 2011 за ціною 42 000 Євро (EUR).
21.02.2025 декларантом ТОВ «ЗАХІДБРОКСЕРВІС», діючи в інтересах Приватного підприємства "-Інтертранс-" на підставі Договору про надання послуг митного брокера №08/10-24 від 08.10.2024, подано до митного оформлення митну декларацію №5UA101020005774U8 щодо товару: автобус пасажирський, туристичний, марки NEOPLAN, модель "TOURLINE", ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , загальна кількість місць - 59, призначений для використання на дорогах загального користування (перевезення пасажирів), номер двигуна (маркування) - не визначений, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 12419 см3, потужність двигуна - 324 kW, календарний рік виготовлення - 2011, модельний рік виготовлення - 2011.
До митного оформлення для підтвердження митної вартості товару були подані наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) від 11.10.2024 №0210/24, рахунок-фактура 0102/2025 від 17.02.2025, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та інші документи, перелік яких зазначено в митній декларації, в рішенні про коригування митної вартості товарів та в картці відмови.
Житомирська митниця, прийнявши до митного оформлення вищевказані документи, здійснила їх аналіз, за результатами якого сформовано картку відмови №UA101020/2025/000355 та прийнято рішення про коригування митної вартості товару №UA101020/2025/000072/1 від 13.03.2025.
Причиною відмови зазначено наступне: митна декларація не може бути оформлена, оскільки декларантом заявлена митна вартість товару не підтверджена документально, на письмову вимогу митного органу не надано додаткових документів, які підтверджують заявлену митну вартість, чим порушено вимоги ст. 52, 53 МК України.
Не погоджуючись із коригуванням митної вартості товару вищевказаним рішенням, Приватне підприємство "-Інтертранс-" звернулося з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України суд перевіряє, чи прийняті рішення суб`єкта владних повноважень, зокрема, на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачені законом, а також чи є вони обґрунтованими.
Відповідно до статей 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
За змістом ч. 1 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України визначено, що декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України встановлено перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Суд встановив, що позивачем було подано належні документи, зокрема контракт, інвойс та інші документи, які у сукупності підтверджують числові значення митної вартості.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України митний орган має право витребувати додаткові документи лише у разі наявності розбіжностей, відсутності необхідних відомостей або ознак підробки.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що витребування додаткових документів не може здійснюватися формально та без зазначення конкретних обставин, які викликають сумнів у достовірності заявленої митної вартості (зокрема, постанова від 02.07.2020 у справі №826/23118/15).
При цьому митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликають сумнів, та обґрунтувати необхідність витребування конкретних документів.
У даній справі митний орган обмежився формальним зазначенням переліку документів без їх належної конкретизації, що свідчить про відсутність належного обґрунтування.
Водночас відповідач не зазначив, які саме складові митної вартості є непідтвердженими, які саме числові значення викликають сумнів та яким чином подані документи унеможливлюють визначення митної вартості за ціною договору.
Суд встановив, що митний орган фактично застосував формальний підхід до витребування документів, не навівши конкретних обставин, які б свідчили про неможливість визначення митної вартості за поданими документами.
Така поведінка суперечить правовим позиціям Верховного Суду, згідно з якими витребування документів має бути обґрунтованим і конкретизованим.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні виключно за наявності обґрунтованих підстав.
Суд встановив, що відповідач не довів наявності обставин, які б свідчили про недостовірність заявленої митної вартості або недостатність поданих документів.
За відсутності таких доведених підстав заявлена митна вартість вважається визнаною.
Посилання відповідача на відсутність підтвердження повноважень підписанта інвойсу не впливає на визначення митної вартості товару та є необґрунтованим.
Щодо зауважень до звіту про оцінку, суд зазначає, що такий документ має допоміжний характер та не є визначальним при застосуванні основного методу.
Відповідно до ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Суд встановив, що відповідач не довів неможливість застосування першого методу та не обґрунтував підстав переходу до резервного методу.
При цьому відповідач не навів жодних розрахунків, джерел інформації чи порівняльних характеристик товарів, які були використані при застосуванні резервного методу, що свідчить про його формальне застосування.
Суд зазначає, що відповідно до правових висновків Верховного Суду, наявність розбіжностей у поданих декларантом документах може бути підставою для виникнення обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості товару. Водночас такі розбіжності повинні бути істотними, стосуватися числових значень складових митної вартості та впливати на визначення ціни товару.
У даній справі відповідач посилається на недоліки поданих документів, зокрема щодо підтвердження повноважень підписанта інвойсу, відомостей експортної декларації та звіту про оцінку. Однак відповідачем не доведено, що вказані обставини впливають на числові значення митної вартості товару або свідчать про її недостовірність чи заниження.
Суд враховує, що обов`язок доведення заявленої митної вартості покладається на декларанта. Разом з тим, позивачем подано документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, які у своїй сукупності підтверджують ціну договору, а відповідач не довів їх недостатність або недостовірність.
Суд також зазначає, що хоча митна декларація країни відправлення не входить до обов`язкового переліку документів, визначених частиною другою статті 53 МК України, однак її подання декларантом надає митному органу право оцінювати її зміст. Водночас відповідач не довів, що відомості, зазначені у такій декларації, суперечать іншим поданим документам або впливають на визначення митної вартості товару.
Витребування додаткових документів відповідно до частини третьої статті 53 МК України не може носити формальний характер та зводитися до вимоги надати весь перелік документів без зазначення конкретних обставин, які потребують підтвердження. У даному випадку відповідач не обґрунтував, які саме складові митної вартості залишилися непідтвердженими.
Відповідно до правових позицій Верховного Суду, неподання декларантом додаткових документів може бути підставою для коригування митної вартості лише у разі, якщо наявні обґрунтовані сумніви у достовірності поданих відомостей. Оскільки у даній справі такі сумніви належними доказами не підтверджені, підстави для відмови у застосуванні першого методу визначення митної вартості відсутні.
Відповідач не довів неможливість застосування основного методу визначення митної вартості товару та безпідставно перейшов до застосування резервного методу, чим порушив вимоги статті 57 МК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №826/23118/15 та інших рішеннях, відповідно до яких митний орган зобов`язаний довести неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявності обґрунтованих підстав для сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару, а також не обґрунтовано неможливість застосування основного методу її визначення, у зв`язку з чим оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Питання розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись статями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Приватного підприємства "-Інтертранс-" (вул. Київська, 79, офіс 301, м. Житомир, Житомирський р-н., Житомирська обл., 10001, код ЄДРПОУ 31191765) до Житомирської митниці (вул. Перемоги, 25, м. Житомир, Житомирський р-н., Житомирська обл., 10003, код ЄДРПОУ 44005610) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови Житомирської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA101020/2025/000355. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA101020/2025/000072/1 від 13.03.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці на користь Приватного підприємства "-Інтертранс-" сплачений судовий збір у розмірі 4 482 грн. (чотири тисячі чотириста вісімдесят дві гривні) 12 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 30 березня 2026 року.

Суддя Р.М.Шимонович