Справа № 353/629/23
Провадження № 2/353/2/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року	м.Тлумач	

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого – судді Мотрук Л.І., 
з участю секретаря судового засідання Стельмах В.Р.,
позивача         ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог 
на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 
представника позивача-адвоката    Волчок Т.В.,
відповідача        ОСОБА_3 ,
представника відповідача-адвоката    Жидецької С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумач в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_4 . Ще за життя останній заповів ОСОБА_3 все належне йому майно, де воно не було та з чого би воно не складалося і взагалі все те, що йому належатиме і на що він за законом матиме право. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно. 13.06.2023 року вона звернулась до приватного нотаріуса Дузінкевич С.М. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її брата ОСОБА_4 . На момент посвідчення заповіту покійний не усвідомлював значення своїх дій, перебував на тривалому стаціонарному лікуванні в Івано-Франківській державній обласній психіатричній клінічній лікарні № 1 та страждав на органічний змішаний афективний розлад зі стійким тривожно-депресивним синдромом, а тому можна стверджувати, що 19.09.2022 року в момент складання заповіту на користь ОСОБА_3 він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Просила визнати недійсним заповіт, посвідчений Вікнянським старостинським округом 19.09.2022 року по реєстру № 3-14 від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_3 .
У судовому засіданні позивач  ОСОБА_1 позов підтримала з підстав зазначених в ньому, просила його задовольнити та суду пояснила, що її брат ОСОБА_4 на час складання заповіту, страждав важкою депресією, у зв"язку з чим проходив відповідне лікування та вживав психотропні таблетки та уколи, а тому не усвідомлював значення своїх дій. Так, 16.09.2022 року вона приїхала у психоневрологічну лікарню провідати свого брата, де їй лікар повідомив, що останній перебуває у важкому стані та його забрала до дому дружинаОСОБА_3 . Вважає, що складений заповіт останнім на користь своєї дружини, відповідача ОСОБА_3 є недійсний, оскільки складений без присутності свідків та лікаря, не прочитаний вголос, не зареєстрований у нотаріуса та у ньому не зазначено конкретного спадкового майна. Крім того, їх батько при житті говорив, що залишить у спадок братові лише землю, а житловий будинок ніколи. Коли батько був за кордоном, то брат незаконно приватизував цю хату, яка побудована у 1999 році їхніми батьками. Вона та її чоловік допомагали у будівництві, чоловік зробив вікна і двері у ньому. У неї є діти і онуки, а хата зараз належить чужим людям. 
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених в ньому, просив його задовольнити та суду пояснив, що спадкодавець  ОСОБА_4 19.09.2022 року заповів все належне йому майно відповідачу по справі - ОСОБА_3 . На момент посвідчення даного заповіту,  ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій, оскільки перебував на тривалому лікуванні у Івано-Франківській державній обласній психіатричній клініці №1 та страждав на органічний змішаний афективний розлад зі стійким тривожно-депресивним синдромом.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримала з підстав зазначених в ньому та суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивача та померлого ОСОБА_4 . Вважає, що оскаржуваний заповіт написаний неправильно, складений за місцем проживання останньогобез присутності свідків. Зазначила, що почерк у заповіті не його, а тому невідомо хто склавав даний заповіт. Якщо  ОСОБА_4 на момент складання заповіту був здоровим, усвідомлював свої дії, то він би мав самостійно піти у сільську раду. Переконана, що цей правочин вчинявся ОСОБА_4 під тиском ОСОБА_3 . Вона зверталася до медичних закладів де лікувався її брат ОСОБА_4 , щоб вони надали їй діагноз останнього, оскільки належно ОСОБА_3 за ним не піклувалася та ефективного лікування йому не надавала. Брат хворів депресією, дивився постійно в стелю та свідомості, як такої, не мав, а тому на момент посвідчення заповіту ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій.
У судовому засіданні відповідач та її представник – адвокат Жидецька С.Р. позов не визнали та просили відмовити його задоволенні. Вказали, що із виписки, яка є долучена до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 почав страждати депресією у 2020 році, в часі, просторі, власній особі орієнтований вірно, скарги на слабкість, в`ялість, відсутність апетиту, відчуття тяжкості за грудиною, тобто не вказано будь-яких станів, що схожі на психічні розлади, при яких особа не здатна усвідомлював значення своїх дій та керувати ними. Спадкодавець  ОСОБА_4 , 19.09.2022 року заповів все належне йому майно своїй дружині - ОСОБА_3 . Доказів, що його волевиявлення було під тиском у матеріалах справи відсутні. Даний заповіт складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення, посвідчений уповноваженими органами місцевого самоврядування, зареєстрований у Спадковому реєстрі, а тому повністю відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України. Зазначила, що посмертну судово-психіатричну експертизу не було проведено, а тому відсутнє підтвердження того, що  ОСОБА_4  страждав хронічним стійким психічним розладом, внаслідок чого не усвідомлював значення своїх дій при складанні заповіту 19.09.2022 року. Будь-яких інших доказів стороною позивача до матеріалів справи не було надано, а тому вважає позов безпідставним. 
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що  ОСОБА_4 є рідним братом його дружини ОСОБА_2 . Вважає, що ОСОБА_4 не міг написати заповіт в користь своєї дружини, оскільки був хворим, перебував в депресивному стані. Десь у серпні-вересні 2022 року, коли останній лікувався в медичному закладі, за 2 дні до виписки, він прийшов його навідати, однак ОСОБА_4 не зміг вийти до нього на двір та втрачав пам`ять. Лікарі діагнозу його захворювання не повідомляли, а лише сказали, що потрібне додаткове обстеження. Про складений ним заповіт на користь ОСОБА_3 нічого не говорив.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , який є двоюрідним братом позивача, пояснив, що ОСОБА_4 лікувався у лікарні та він провідував його, як у лікарні так і у нього дома, про майно ніколи не говорили. Останні роки він нікуди не виходив, перебував дома та почував себе погано. Неадекватний стан ОСОБА_4 проявлявся у тому, що він сам міг з`їсти 1 кг цукерок.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, щоОСОБА_4 є рідним братом його дружини  ОСОБА_1 . Зазначив, що ОСОБА_8 хворів, лікувався у Тлумацькій лікарні. Почалось все із сідничного нерву, що вподальшому переросло у психічні розлади. Коли його провідував у лікарні, то він виходив на коридор, впізнавав його, про заповіт ніколи не говорили. Всього лікувався у лікарні 2-3 рази.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що є сусідкою відповідача ОСОБА_3 . Зазначила, що була присутня коли  ОСОБА_8 говорив про те, що хоче залишити заповіт на дружину, бо вона його доглядає та проживають 26 років разом. Також розповідав, що сестри його просили, щоб він на них записав хату. Зазначила, що при житті ОСОБА_4 неодноразово з ним спілкувалася на різні теми і не бачила, щоб він себе поводив неадекватно, орієнтувався в часі та завжди міг підтримати розмову. Був до смерті при розумі. ЗОСОБА_10 лікувався у лікарні, однак це не було пов`язано із психічними розладами. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 закінчували школу у селі, потім поїхали з нього. Сестри приїзджали у гості в село 1-2 рази на рік. 
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою відповідача ОСОБА_3 та приходила до них щодня. При спілкуванні із  ОСОБА_12 не помічала, щоб в нього були психічні відхилення, поводив себе адекватно та впізнавав її. Вінказав, що хоче заповісти все своє майно дружині ОСОБА_13 . Була у них в останній день життя  ОСОБА_14 , він лежав та запитував про її сина.
В якості свідка у судовому засіданні був допитаний староста Вікнянського старостинського округу Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області ОСОБА_15 , який повідомив, що рішенням Тлумацької міської ради від 01.12.2020 року на нього покладені обов`язки по посвідченню заповітів. До нього зателефонувала ОСОБА_3 та попросила, щоб він прийшов до них до дому скласти заповіт. Дома був ОСОБА_8 , який сказав, що все своє майно заповідає дружині. Після чого він склав заповіт та зачитав його при ньому вголос. У той день  ОСОБА_8 був здоровий, адекватний чоловік та лежачим не був.
19.06.2023 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
27.07.2023 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про витребування доказів.
08.11.2023 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 .
28.12.2023 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи та провадження у справі зупинено.
21.01.2024 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвали про поновлення розгляду справи, витребування медичної картки амбулаторного хворого (сімейного лікаря) ОСОБА_4 та провадження у справі зупинено.
27.05.2024 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про поновлення провадження у даній цивільній справі.
08.10.2024 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Суд, вислухавши вступне слово сторін та їх представників, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що  ОСОБА_4 уклав шлюб із відповідачем ОСОБА_3 30.01.1997 року, що підтверджується копією повторного свідоцтва про одруженнясерії НОМЕР_1 від 28.01.1999 року (том 1, а.с. 64, на звороті).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (том 1, а.с. 7). 
Спадкодавцем  ОСОБА_4 19.09.2022 року було складено та посвідчено старостою Вікнянського старостинського округу Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської областізаповіт, який зареєстрований в реєстрі за № 3-14, згідно із яким все належне йому майно, де б воно не знаходилося із чого б воно не складалося заповів відповідачу ОСОБА_3 , що підтверджується копією даного заповіту (том 1, а.с. 55).
Як вбачається із копії довідки № 30 від 30.01.2023 року, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, був жителем с. Вікняни, Івано-Франківського району Івано-Франківської області та на день смерті зареєстрований і проживав за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті за вказаною адресою зареєстрований один. Заповіт від імені ОСОБА_4 посвідчувався у виконавчому комітеті Тлумацької міської ради Вікнянського старостинського округу 19.09.2022 року за № 3-14 і не відмінявся, що також стверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 71312637 (том 1, а.с. 60, на звороті, 66).
Відповідно до копії спадкової справи № 14/2023, заведеної після смерті  ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М., відповідач ОСОБА_3 є єдиними спадкоємцем за заповітом після смерті чоловіка  ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори (том 1, а.с. 57-90).
Згідно виписки № 1517/2022 із медичної карти стаціонарного хворого від 16.09.2022 року, яка видана КНП «Обласним закладом з надання психіатричної допомоги Івано-Франківської обласної ради» від 07.04.2023 року, повний діагноз  ОСОБА_4 – органічний змішаний афективний розлад зі стійким тривожно-депресивним синдромом (том 1, а.с. 13).
За змістом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до визначення, яке міститься в статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Частиною 2 статті 1254 ЦК України встановлено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.
Згідно з частинами першою, другою статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 13 січня 2021 року у справі №242/61/19, недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).
Матеріалами справи встановлено, що заповіт складений  ОСОБА_4  на користь ОСОБА_3 від 19.09.2022 року відповідає вимогам чинного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу.
Оскільки у частині першій статті 225 ЦК України вживається термін «момент» вчинення правочину, то в разі призначення психіатричної експертизи слід ставити перед експертом запитання стосовно конкретно визначеного відрізку часу, оскільки психічний стан особи може змінюватись.
Висновок про недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи у справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, інші докази (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 01 червня 2023 року у справі № 696/220/21: норми статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19).
Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження №61-7835сво19) вказав, що висновок судово-психіатричної експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.
Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.
Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частинами 1, 2 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За клопотанням сторони позивача, ухвалою Тлумацького районного суд Івано-Франківської області 28.12.2023 року призначено в даній цивільній справі посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання: чи страждав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хронічним стійким психічним розладом та чи здатний він був внаслідок такого розладу усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними при складанні заповіту від 19.09.2022 року?; якщо так, то яким саме захворюванням страждав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно медичних карток стаціонарного хворого Комунального некомерційного підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Івано-Франківської обласної ради» № 265/20, № 1012/21, № 1517/22 ОСОБА_4 ?
23.05.2024 року від Івано-Франківської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» надійшов лист від 14.05.2024 року № 02/468 про повернення вищевказаної ухвали без виконання, у зв`язку з відсутністю оплати судово-психіатричної експертизи (а.с. 205).
Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що на момент посвідчення заповіту ОСОБА_4 на користь відповідача ОСОБА_3 19.09.2022 року його волевиявлення не було вільним, не відповідало його внутрішній волі, і він не міг усвідомлювати значення своїх дій чи керувати ними, стороною позивача та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача не надано, а судом таких обставин не встановлено.
Враховуючи вищенаведене, суд, встановивши відсутність належних та допустимих доказів у справі, приходить до переконання, що в судовому засіданні не здобуто доказів про те, що на момент укладення оспорюваного заповіту покійний  ОСОБА_4  не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Виходячи із положень цивільного законодавства суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним заповіту, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
При такому вирішенні позову, суд вважає, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи слід покласти на позивача. 
Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2023 року забезпечено позов шляхом заборони приватному нотаріусу Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М., який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_3 .
За змістом ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, вищевказаний захід забезпечення позову підлягає скасуванню.
На підставі наведеного, відповідно до ст. 15, 16, 30, 203, 225, 1217, 1233, 1257 ЦК України, керуючись ст. 9, 10, 12, 13, 69, 76, 77-81, 89, 90, 141, 158, 259, 263-265, 272-273, 354, 355 ЦПК України суд, -
у х в а л и в :
У задоволенні позову ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним – відмовити.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на позивача. 
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2023 року, якою заборонено приватному нотаріусу Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М., який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_3 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , місце проживання:  АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомий.
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .
Повний текст судового рішення складено 03 квітня 2026 року.

Головуючий	Л. І. МОТРУК