Справа №461/694/26
Провадження № 2-а/461/42/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2026 року м. Львів
Галицький районний суд м.Львова у складі: 
головуючого судді Зубачик Н.Б., 
секретаря судових засідань Чубей К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення–
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мотрук Мар`ян Юрійович, звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, у якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6487279 від 09.01.2026 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Окрім того, просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 665,60 грн. та витрат на правову допомогу.
В обґрунтування позову покликається на те, що 09 січня 2026 року ОСОБА_1 було вручено постанову серії ЕНА №6487279 від 09.01.2026 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яка була винесена за адресою: Львівська обл., Дрогобицький р-н, м. Трускавець, вул. Данилишиних, 62. Згідно вказаної постанови, інспектором відділення поліції №2 (м. Трускавець) Дрогобицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області старшим сержантом поліції Лаврись М.В. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн. Вважає вищезазначену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до такої 09.01.2026 о 15 год. 51 хв. у м.Трускавець, на вул. Суховоля, ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п.15.9 е ПДР. Однак, незважаючи на те, що по вул. Суховоля у м.Трускавці декілька зупинок маршрутних транспортних засобів, з оскаржуваної постанови не зрозуміло, про яку саме зупинку йдеться. Представник позивача стверджує, що спірна постанова не містить посилання і жодних доказів порушення позивачем правил дорожнього руху, так як у п.7 постанови, після слів «До постанови додаються», не зазначено нічого щоб додавалося до постанови та було доказом у підтвердження її правомірності, відтак оскаржуваним рішенням позивача протиправно притягнуто до адміністративної відповідальності та протиправно накладено адміністративне стягнення, оскільки жодних правопорушень він не вчиняв. Окрім цього, його безпідставно назвали правопорушником, позбавивши, при цьому, права на справедливий розгляд справи, що свідчить про протиправність оскаржуваної постанови на наявність підстав для скасування такої. Просить позов задоволити.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.01.2026 відкладено розгляд справи за клопотанням представника відповідача.
03.02.2026 представник Головного управління НП у Львівській області Коваль І.А. через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, у якому щодо задоволення позову заперечила. Представник відповідача зазначає, що лейтенантом поліції Лаврись М.В. спільно з старшим лейтенантом поліції Шубеляком Б.Б. було належним чином розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Також повідомляє, що фіксація правопорушення здійснювалася на службовий бодікам (відеореєстратор) та мобільний пристрій, що передбачено ст.40 Закону України «Про національну поліцію». Відеозапис спілкування з водієм підтверджує, що процедуру розгляду справи за ст.278-280 КУпАП було дотримано: водію роз`яснено права, пред`явлено суть порушення та надано можливість надати пояснення. Щодо відсутності доказів у п.7 постанови, вказує, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, в тому числі відеозапис та фото фіксація. Нетехнічна помилка або не заповнення окремого поля в копії постанови не скасовує самого факту вчинення правопорушення, зафіксованого технічними засобами. Таким чином, оскільки дії поліцейського були правомірними, а вина водія підтверджена належними доказами, відтак вважає відсутні підстави для стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. з бюджету поліції. Просить відмовити у задоволенні позову.
06.02.2026 представник позивача Мотрук М.Ю., через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, у якій просив суд позов задоволити, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення, а також врахувати наявність у Симовича П.В. додаткових судових витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. Крім цього зазначив, що не можу бути доказом правомірності оскаржуваної постанови наданий стороною відповідача фотознімок, тому що він не містить жодних відомостей про дату та час його створення. Зокрема, відсутні підстави вважати, що фотознімок було зроблено саме 09.01.2026, близько 15:51 год., тобто у зазначений у оскаржуваній постанові час, нібито вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Разом з тим, що стосується наданих стороною відповідача трьох фрагментів відеозапису, на яких зафіксоване спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , то такі не лише не містять жодних підтверджень вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, вони є прямим доказом незаконності оскаржуваної постанови, оскільки з моменту зупинки о 14:18 год. 09.01.2026 і до моменту завершення огляду на стан сп`яніння о 16:58 год. 09.01.2026, ОСОБА_1 , у зв`язку з його доставкою до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння, знаходився з працівниками поліції. Таким чином, у наведений період часу, зокрема і о 15 год. 51 хв., Симович П.В. ніяк не міг вчинити адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП.
06.02.2026 представник Головного управління НП у Львівській області Коваль І.А. через систему «Електронний суд» подала заперечення (на відповідь на відзив), в яких просить відмовити в задоволенні позову, вважати фото та відеоматеріали належними та достатніми доказами підтвердження вини позивача, оскільки відеозапис підтверджує факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 та факт його зупинки за вказаною адресою перед безпосередньою зупинкою його ТЗ працівниками поліції. Час, зазначений у постанові (15:51), є часом завершення розгляду справи та підписання документа, що логічно слідує за часом фактичної зупинки (14:18). Таким чином, твердження позивача, що відеозапис є «доказом незаконності» є абсурдним. Щодо витрат на правничу допомогу, відповідач категорично заперечує, з огляду на те, що оплата «професійної допомоги» низької якості, не може бути покладена на державний бюджет. Сума у 8000 грн. за оскарження штрафу у 680 грн. порушує принцип пропорційності, а дії представника позивача прямо вказують на його зловживанні процесуальними правами.
09.02.2026 представник позивача Мотрук М.Ю., через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення у справі на заперечення подане представником відповідача, в яких зазначає, що неможливим є одночасне притягнення особи до адміністративної відповідальності за зупинку біля посадкового майданчика та за зупинку біля дорожнього знака такої зупинки. Вирішуючи питання притягнення особи до адміністративної відповідальності, працівник поліції зобов`язаний з`ясувати, чи є на зупинці посадковий майданчик. Якщо є, притягує особу за зупинку біля посадкового майданчика. Якщо немає посадкового майданчика, то за зупинку біля дорожнього знака такої зупинки. З оскаржуваної постанови вбачається, що позивач здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п.15.9 е ПДР, при цьому вказує, що ця відстань працівниками поліції ніяк не зафіксована.
16.02.2026 представник позивача Мотрук М.Ю., через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без їх участі.
Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов наступного висновку.
Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За умовами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. 
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.
Судом встановлено, що 09 січня 2026 року інспектором відділення поліції №2 (м. Трускавець) Дрогобицького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Лаврись М.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6487279, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн. /а.с.9/.
З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6487279 вбачається, що 09.01.2026 о 15:51 год., водій, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п.15.9 е ПДР /а.с.9/. Окрім цього в постанові зазначено, що транспортний засіб марки «Mercedes-Benz GL350 CDI» р.н. НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 .
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух», встановлюють ПДР України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями). 
Відповідно до п.1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно з п.1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Предметом позовних вимог позивача є оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, транспортних засобів від 09.01.2026 серії ЕНА №6487279.
Оцінюючи правомірність рішення відповідача в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, суд виходить з такого.
Розділом 15 Правил дорожньогоруху встановлено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).
У відповідності до п.1.10 ПДР, зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).
Підпунктом «е» п.15.9 ПДР України зазначено, що зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.
Відповідно до ч. 3 ст.122 КУпАП, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно примітки цієї статті, суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).
Положеннями ст.14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.
За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.
Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.
Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. 
На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено фотознімок та відеозапис події, яка відбулась 09 січня 2026 року.
Із відеофайлу, наданого представником відповідача разом із відзивом через систему «Електронний суд» встановлено, що на відео зафіксовано як поліцейський підходить до уже припаркованого автомобіля позивача, повідомляє останньому пред`явити документи на керування транспортним засобом та пропонує пройти огляд в медичному закладі на стан алкогольного/наркотичного сп`яніння. При цьому жодних дорожніх знаків, у зоні дії яких заборонено паркування, на відео не зафіксовано. Натомість, на відеозаписі зафіксовано лише процесуальний розгляд з приводу проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного/ наркотичного сп`яніння. Відтак, зі змісту такого відеозапису неможливо встановити сам факт наявності посадкового майданчика, його відстань відносно припаркованого транспортного засобу позивача та здійснення будь-яких замірів для встановлення наявності складу адміністративного правопорушення.
Окрім цього, на фотознімку долученого до відзиву не зафіксовано дату, час фіксації адміністративного правопорушення, що мало місце 09.01.2026, а також заміри відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, щоб підтверджувало б факт зупинки транспортного засобу ближче 30 м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків. 
Суд, дослідивши долучений відповідачем відеозапизапис та матеріали даної адміністративної справи зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б стверджували про недотримання позивачем п.15.9.е ПДР України. На відеозаписі не зафіксовано факту порушення ОСОБА_1 п.15.9.е ПДР, а саме здійснення зупинки ближче 30 м від посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знаку такої зупинки з обох боків, оскільки з нього неможливо встановити дане правопорушення. 
Відтак, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Матеріали вказаної адміністративної справи не містять належних доказів для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі ст. ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановлено законом. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Така правова позиція висловлене в постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а.
Європейський суд з прав людини у п. 36 рішення в справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 1 липня 2003 року № 37801/97, зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).
Відповідно до положень ст.62 Конституції України, всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачить на її користь.
У межах розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд не має права в порушення принципу змагальності та диспозитивності, принципу рівності сторін, перебирати на себе функції обвинувачення та виправити недоліки оскаржуваної постанови.
Отже, в даному випадку, встановлені обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття, що свідчить про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Вимогами ч. 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи заявлені позовні вимоги та вищевказані приписи ч.3 ст.286 КАС України, суд дійшов висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 слід задоволити, скасувати постанову серії ЕНА №6487279 від 09.01.2026 та закрити провадження у справі.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору в розмірі 665,80 грн.
Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 8000,00 грн. суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до висновку, зробленого у постанові ВС/КАС від 21.01.2021 р. у справі №280/2635/20, відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
На підтвердження понесених витрат позивачем до позову долучені: угода від 09.01.2026, яка укладена між Адвокатським об`єднанням «Валько та партнери» та ОСОБА_1 ; акт про надання правничої допомоги від 17.01.2026; ордер серії ВС №1425320 від 17.01.2026 адвоката Мотрука М.Ю. на представництво інтересів позивача, виданий на підставі договору про надання правничої допомоги №б/н від 09.01.2026; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1574, видане 18.11.2009; акт про надання правничої допомоги від 05.02.2026.
Дослідивши матеріали справи, зокрема, надані стороною позивача документи, подані заперечення представником відповідача, зважаючи на те, що справа є не значної складності, досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням ціни позову, суд вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 2000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 7, 122, 245, 247, 251, 280 КУпАП, ст.ст. 11, 72, 73, 132, 134, 139, 229, 241- 246, 255, 286, 295 КАС України, суд –
В И Р І Ш И В :
позов  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення– задоволити частково.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6487279 від 09.01.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь  ОСОБА_1  сплачений судовий збір у сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) грн.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційноїскарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області, ЄДРПОУ 40108833, адреса: м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3, електронна пошта: gupolice@lv.police.gov.ua.

Суддя Зубачик Н.Б.