Номер провадження: 33/813/334/26
Номер справи місцевого суду: 521/19929/25 
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А. 
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.02.2026 року м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Шахової О.В., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , адвоката Сафронюка Павла Віталійовича, потерпілого ОСОБА_2 та його представника адвоката Ніколова Віталія Михайловича
розглянувши апеляційну скаргу захисника Сафронюка Павла Віталійовича 
на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2025 року
встановив:
Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, ст. 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення заст. 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі 850 грн; за ст. 122-4 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3400 грн. На підставі ст. 36 КУпАП, остаточно призначено ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Вирішено питання щодо судового збору.
Судом першої інстанції встановлено, що 19 жовтня 2025 р. о 23.50 год., за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі,10 ОСОБА_1 , керуючи т.з. «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з т/з «Volkswagen ІD6» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, під керуванням ОСОБА_2 , чим порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, що є порушенням п.2.10а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно ст.ст.122-4, 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
В апеляційній скарзі захисник Сафронюк П.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2025 року та ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
За доводами апеляційної скарги усупереч засадам презумпції невинуватості суд першої інстанції не врахував, що тягар доведення обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення покладається на поліцейського, який склав протокол, тоді як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності звільняється від обов`язку надавати докази на спростування своєї причетності до інкримінованого правопорушення. Зазначає, що пояснення свідка ОСОБА_4 , який підтвердив що, ОСОБА_1 телефонував йому з місця ДТП та повідомляв про свою причетність до цієї події, не можуть вважатись достовірними, оскільки в судовому засіданні свідок не зміг згадати ні дату, ні час цього дзвінка, а також не зміг надати інших доказів на підтвердження цих обставин. Крім цього, суд не врахував, що свідок є близькою особою для ОСОБА_5 , який здавав в оренду автомобілі. Під час розгляду справи потерпілий ОСОБА_2 повідомив про те, що не може впізнати ОСОБА_1 , як особу, яка керувала транспортним засобом, оскільки не бачив його. Фотозображення, що містяться у матеріалах справи, на яких зафіксовано нібито факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не є належними та допустимими доказами, оскільки відсутні відомості, які б підтверджували походження цього джерела доказів. Зважаючи на те, що ці фотографії, надані потерпілим, отримані ним від правоохоронців, тому саме вони мали долучити їх до справи разом з іншими доказами. Посилаючись на викладене вище стверджує, що у справі відсутні будь-які докази, які б підтверджували причетність ОСОБА_1 до ДТП. Отже, в матеріали цієї справи не містять будь-яких доказів на підтвердження причетності ОСОБА_1 до вказаної ДТП.
В судовому засіданні захисник Сафронюк П.В. підтримав вимоги апеляційної скарги, надав пояснення за доводами апеляційної скарги.
Потерпілий ОСОБА_2 та його представник - адвокат Ніколов В.М. заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Вислухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Згідно із ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Згідно положень ст. 122-4 КУпАП залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
Диспозиція статтей 122-4, 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху, ці норми за своєю властивістю є бланкетними, тобто з метою їх застосування та врегулювання суспільних відносин, виникає необхідність звернення до нормативно-правових актів, які детально регламентують зазначені правила.
Обов`язки водіїв та пішоходів, а також технічні вимоги до транспортних засобів регулюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року N 1306 (з подальшими змінами та доповненнями) (далі -Правила).
За п. 1.3 вказаних Правил учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила (п. 1.4 Правил).
Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу (п. 13.1 Правил).
Уразі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди (п.2.10 Правил).
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Як на підставу задоволення вимог апеляційної скарги захисник посилається на відсутність у справі доказів, які б підтверджували факт причетності ОСОБА_1 до скоєння інкримінованих правопорушень. 
Відхиляючи доводи сторони захисту щодо недоведеності керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, зафіксованих у протоколах про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції виходив із сукупності доказів, які містяться у матеріалах справи, зокрема пояснень, наданих потерпілим ОСОБА_2 , свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , роздруківкою листування між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , укладеного між ними договору оренди транспортного засобу, квитанцій про сплату ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошових коштів за оренду автомобіля. 
На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що 19 жовтня 2025 року за адресою: м.Одеса, вул.Інглезі,10, ОСОБА_1 , знаходячись за кермом транспортного засобу «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_1 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду та залишив місце ДТП.
З такими висновками суду першої інстанції, погоджується колегія суддів, з огляду на таке.
Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, відеозапис, а також інші документи.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є винною у вчиненні цього правопорушення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №502997 від 04 листопада 2025 року, убачається, що поліцейськими встановлені та зафіксовані такі обставини: «19 жовтня 2025 року о 23:50 год в м. Одеса, вулиця Інглезі, 10, водій 
 ОСОБА_1 , керуючи тз «Hyundai Sonata» н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen ID.6» н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду під керуванням ОСОБА_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.13.1 ПДР».
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №503012 від 04 листопада 2025 року, правоохоронцями зафіксовано, що: «19 жовтня 2025 року о 23:50 год в м. Одеса, вулиця Інглезі, 10, водій ОСОБА_1 , керуючи тз «Hyundai Sonata» н.з. НОМЕР_1 став учасником ДТП (ЕПР 1 502997) та залишив місце пригоди, чим порушив п. 2.10 а ПДР».
Долучена до матеріалів справи схема місця ДТП містить графічно зображені та зафіксовані об`єкти, дані про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини, місце зіткнення автомобілів, знаки дорожнього руху, дорожня розмітка, світлофори) таблицю дорожніх умов, в якій зазначені назви об`єктів, зображених на схемі, зазначено ідентифікаційні дані транспортних засобів та відомості про їх пошкодження, зокрема вказано, що у автомобіля «Hyundai Sonata» номерний знак НОМЕР_1 пошкоджені передня частина автомобіля (бампер), капот, переднє праве та ліве крило, ліва частина автомобіля, ліве переднє та пасажирські двері, заднє ліве крило. У автомобіля «Vokswagen ID.6» номерний знак НОМЕР_3 пошкоджені задня частина автомобіля, задній бампер, задня кришка багажника, пошкодження лівої частини автомобіля, водійські, пасажирські двері, переднє ліве крило, передній бампер з лівого боку, ліве переднє та заднє колесо, праве заднє колесо. 
З письмових пояснень ОСОБА_2 , наданих ним правоохоронцям на місці події убачається, що 19 жовтня 2025 року о 23:50 год за адресою м. Одеса, вул. Інглезі, 10, він керував транспортним засобом «Vokswagen ID.6» номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись у правому ряду з дозволеною швидкістю близько 50 км/год з дотриманням ПДР, в цей час в задню частину його автомобіля на великій швидкості в`їхав автомобіль «Hyundai Sonata» номерний знак НОМЕР_1 , після чого він вийшов з власного автомобіля та направився у напрямку іншого транспортного засобу, причетного до ДТП, у той час, як на відстані 10 м від нього з салону цього автомобіля вийшли хлопець та дівчина. Хлопець був одягнутий в одяг темного кольору, вище середнього зросту з темним волоссям, наздогнати його не вдалося, після чого ОСОБА_2 викликав поліцію. 
Надаючи письмові пояснення 28 жовтня 2025 року ОСОБА_6 повідомив поліцейським про те, що в травні 2025 року він передав ОСОБА_1 у користування автомобіль «Hyundai Sonata» номерний знак НОМЕР_1 , яким останній користується і по теперішній час.
Під час розгляду судом цієї справи потерпілим ОСОБА_2 надано фотографії на яких зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Hyundai» номерний знак НОМЕР_1 .
20 травня 2025 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір оренди автомобіля №1 за умовами якого орендодавець надає, а орендар отримує у платне користування транспортний засіб марки «Hyundai».
Скриншоти з месенджеру підтверджують факт листування між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , виписки з банківського рахунку свідчать про факт регулярного перерахування грошових коштів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 , починаючи з 02 липня 2025 року по 12 жовтня 2025 року включно.
Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні надав пояснення про те, що він хоча і не бачив обличчя водія транспортного засобу, який залишив місце події, однак зазначив, що ОСОБА_1 ззаду схожий на того чоловіка.
В судовому засіданні ОСОБА_6 підтвердив існування між ним та ОСОБА_1 договірних правовідносин щодо оренди транспортного засобу «Hyundai», а також те, що станом на ДТП, ОСОБА_1 не повернув йому цей автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про його реєстрацію. Крім цього, свідок підтвердив, що іншим особам, окрім ОСОБА_1 , автомобіль не передавав. 
Також суд врахував пояснення свідка ОСОБА_4 , який зазначив, що саме він познайомив ОСОБА_6 з ОСОБА_1 , останній у жовтні місяці зателефонував йому та повідомив, що потрапив у ДТП, залишив ключі від транспортного засобу у автомобілі та втік з місця події.
Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, врахувавши наведену вище сукупність доказів, дійшов обґрунтованого висновку про причетність ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу «Hyundai» до ДТП, яка сталася 19 жовтня 2025 року.
Наявність договірних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , перерахування останнім грошових коштів на рахунок ОСОБА_6 , в останній раз, що мало місце 12 жовтня 2025 року, тобто за 7 днів до ДТП, свідчать про те, що вказаний вище транспортний засіб перебував у користуванні саме ОСОБА_1 .
Вказана вище обставина підтверджується також численними фотознімками, наданими потерпілим.
Про причетність ОСОБА_1 до цієї події свідчать також і пояснення потерпілого ОСОБА_2 , який вказав на ОСОБА_1 , як на чоловіка схожого на водія транспортного засобу, який залишив місце події 19 жовтня 2025 року.
Сукупність цих доказів поза розумним сумнівом спростовують твердження сторони захисту про непричетність ОСОБА_1 до скоєння інкримінованих правопорушень.
Надання до суду фотознімків потерпілим, а не правоохоронцями, не свідчить про їх недопустимість, як джерел доказів, оскільки потерпілий відноситься до сторони обвинувачення, тому має право подавати до суду докази, отримані ним. 
Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до 
ст. 252КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, підстав для закриття провадження справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП є вірним.
Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст. 247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.
Керуючись ст. 294 КУпАП
постановив:
Апеляційну скаргу захисника Сафронюка Павла Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя          Ю.П. Лозко