ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3216/25  Номер провадження 22-ц/814/1276/26	Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2025 року (час проголошення судового рішення та дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів за рішенням суду від 23 жовтня 2025 року по справі №552/3216/25 такими, що не підлягають до виконання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2025 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів за рішенням суду від 23 жовтня 2025 року по справі №552/3216/25 такими, що не підлягають до виконання, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення скарги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що викладена в оскаржуваній ухвалі Київського райсуду від 16.12.2025 по справі № 552/3216/25 (провадження 6/552/268/25), мотивація повністю протирічить та не відповідає цивільному процесуальному законодавству, оскільки згідно до частин 5, 6 статті 124 ЦПК України процесуальний строк не є пропущеним, якщо до закінчення 24 години останнього дня строку апеляційна скарга передана відповідними засобами зв`язку, що мало місце в даному випадку, про що Київський райсуд також був належно поінформований. 
Викладена в оскаржуваній ухвалі мотивація суду стосовно виконання зобов`язань належним чином відповідно до вимог ст. 599 ЦК України та зменшення (звільнення) аліментних зобов`язань з посиланням на ст.ст. 273, 267-271 Сімейного кодексу України є взагалі некоректним, неправильним та безпідставним висновком суду. 

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м.Полтави від 23.10.2025 позов ОСОБА_2 задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 21.04.2025 по 30.09.2025; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1 211 грн 20 коп.
28.11.2025 ОСОБА_1 подано до суду скаргу, якою просив визнати видані 25.11.2025 Київським районним судом м.Полтави виконавчі листи по справі № 552/3216/25 такими, що не підлягають виконанню як видані судом помилково (передчасно); до розгляду заяви зупинити виконання та заборонити приймати до виконання виконавчі листи видані 25.11.2025 Київським районним судом м.Полтави у справі № 552/3216/25.

Відмовляючи в задоволенні вимог скарги, суд першої інстанції виходив з безпідставності та необгрунтованості доводів скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа (документа) таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково не є виключним.
Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11.
Саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001.
Таким чином, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли відсутня матеріальна передумова для його виконання, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого документа.
Як убачається з матеріалів справи, рішення суду (повний текст) проголошено судом 23 жовтня 2025 року, отже відповідно до ч.1 ст.273, ч.1 ст.354 ЦПК України останнім днем строку на апеляційне оскарження рішення було 24 листопада 2025 року.
24 листопада 2025 року у системі «Електронний суд» сформований документ – апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Полтави від 23 жовтня 2025 року.
Виконавчий лист виданий судом 25 листопада 2025 року.
25 листопада 2025 року у зв?язку із отриманням апеляційної скарги ОСОБА_1 справа витребувана апеляційним судом.
Ухвалою судді апеляційного суду від 15 грудня 2025 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без руху у зв?язку із несплатою судового збору, копія ухвали отримана ОСОБА_1 07 січня 2026 року.
Ухвалою апеляційного суду від 29 січня 2026 року апеляційна скарга ОСОБА_1 визнана неподаною і повернута скаржнику. 
Матеріали справи не містять підтверджень того, що на час видачі виконавчих листів суд першої інстанції мав відомості (був обізнаний) про подання ОСОБА_1 апеляційної скарги на рішення, враховуючи, зокрема те, що квитанція про надсилання Київському районному суду м.Полтави копії апеляційної скарги ОСОБА_1 сформована в системі електронний суд 24 листопада 2025 року о 21:39. 
З огляду на встановлені конкретні обставини відсутні підстави вважати, що виконавчі листи були видані судом першої інстанції помилково або передбасно. 
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд 
У Х В А Л И В:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 08 квітня 2026 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов 

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов